ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" липня 2021 р.           Справа№ 910/20938/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Гаврилюка  О.М.
суддів:            Ткаченка Б.О. 
          Суліма  В.В. 

за участю секретаря судового засідання: Нікітенко А.В.
за участю представників сторін: згідно із протоколом судового засідання

розглянувши матеріали апеляційних скарг Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Зва-Енерго"

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 (повний текст додаткового рішення складено та підписано 30.04.2021)
у справі № 910/20938/20 (суддя Привалов А.І.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Зва-Енерго"
про відшкодування витрат на правову допомогу

за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Зва-Енерго"
до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
про  стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Зва-Енерго" (позивач) надійшла позовна заява б/н від 24.12.2020 року до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення заборгованість у розмірі 15 086  818, 36 грн за поставлений товар.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 53-129-01-18-01510 від 13.08.2020 року, зокрема, в порушення умов вищезазначеного договору відповідач в повному обсязі не сплатив позивачу грошові кошти за поставлений товар, внаслідок чого утворилась заборгованість за даним правочином.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 у справі №  910/20938/20 позов задоволено повністю, стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зва-Енерго" 13 284 384,00 грн суми основного боргу, 734 932,13 грн 3% річних, 1 067 502,23 грн інфляційних втрат та 226 302,28 грн судового збору.
24.03.2021 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Зва-Енерго" надійшла заява про відшкодування витрат на правову допомогу.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Зва-Енерго" задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зва-Енерго" 20 150,00 грн. витрат на правничу допомогу, в іншій частині вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим додатковим рішенням місцевого господарського суду, до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулось Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", в якій просить прийняти апеляційну скаргу до провадження, скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі № 910/20938/20 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Зва-Енерго" у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.
          Скаржник вказує на те, що витрати на професійну правничу допомогу не були неминучими для позивача, тому не мають бути покладені на відповідача у зазначеному розмірі. Також позивачем у порушення ч.ч. 1, 2 ст. 124 ГПК України не подав разом із позовною заявою попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, хоча на момент подання позовної заяви, позивачем були понесені витрати на правничу допомогу у заявленому розмірі до стягнення, а саме 50 000,00 грн, що підтверджується документами, які були надані останнім. Позивачем у акті № 1 прийому-передачі послуг від 17.03.2021 не зазначається, яким чином здійснювалась фіксація потраченого часу.
          На думку скаржника, судом першої інстанції у рішенні не надано жодної оцінки вищевказаним обставинам справи та не досліджено, оскільки сторона спору повинна розуміти, чому саме її доводи та аргументи не були взяті до уваги судом.

          Короткий зміст вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Зва-Енерго" та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим додатковим рішенням місцевого господарського суду від 22.04.2021, Товариство з обмеженою відповідальністю "Зва-Енерго" звернулось до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі № 910/20938/20 в частині відмови у стягненні з відповідача 29  850,00 грн та ухвалити нове, відповідно до якого заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Зва-Енерго" про відшкодування витрат на правову допомогу задовольнити в повному обсязі.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.
На думку скаржника, судом порушено обов`язок дослідження доказів у справі та проігноровано подані позивачем докази, оскільки не досліджено витяг із особового рахунку АО "ЮФ "Копусь і Муляр" від 22.03.2021 з підтвердженням зарахування коштів на одному аркуші та не враховано положень 1.3 договору, що, з рештою, вплинуло на неправильну оцінку обставин справи, відтак на прийняття оскаржуваного рішення. Про незаконність оскаржуваного рішення також свідчить неврахування положень ст. 86, ч. 3 ст. 126, ч. 1 ст. 210 ГПК України та висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 20.09.2018 у справі №  751/3840/15-ц. Відповідач стверджував, що позивачем не доведено невідворотності понесених витрат, а заявлена сума витрат на правничу допомогу є завищеною, однак, на чому базуються такі висновки відповідача не зазначено, як і не надано будь-яких доказів, які б підтверджували позицію відповідача.
Скаржник вказує на те, що у застосуванні критерію спів розмірності витратна оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватись на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (таку правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №  903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16, від 07.07.2020 у справі №  914/1002/19). У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові від 08.04.2021 у справі № 905/716/20 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначає, що обов`язок доведення неспівміності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Скаржник зазначає, що відповідачем не було надано абсолютно ніякого доказу, який би підтверджував неспівмірність заявлених витрат, а всі його твердження ґрунтуються на оціночних припущеннях і власних суб`єктивних поглядах. За таких обставин, у суду першої інстанції не було підстав для зменшення розміру суми заявлених витратна професійну правничу допомогу. Судом не наведено взагалі жодного аргументу, чому деякі послуги, на його переконання, не є необхідними, та яким чином, можливо підготувати та подати позов до суду без вжиття всіх вказаних заходів (послуг), більш того, якщо сторони визнали обов`язковість. Судом не наведено аргументації того, яким чином складність справи знецінює та робить не необхідними правові послуги на стадії досудового врегулювання спору та на етапі підтоки передання вирішення спору до суду з огляду на зміст п. 1.3 договору про надання правової допомоги, відповідно до якого, сторони погодили обов`язкове надання правової допомоги під час врегулювання спору в досудовому порядку. Приймаючи рішення про часткове задоволення заяви позивача про відшкодування витрат на правову допомогу, судом було фактично допущено втручання в договірні відносини між адвокатом та клієнтом.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційну скаргу та відповіді на відзив на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду 10.06.2021, зазначив про те, що позивач категорично не погоджується із аргументами скаржника, оскільки останній, звинувачуючи суд першої інстанції в тому, що саме суд не встановив неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, фактично перекладає свою відповідальність за невиконання його сторони обов`язку щодо доведення зазначених обставин. Стосовно обґрунтування витраченого часу на правову допомогу, то від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу. Таку позицію Верховний Суд висловив у постановах від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18 та від 20.12.2018 у справі №  316/1923/16-а. Стосовно твердження скаржника про те, що позивачем не було надано попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на професійну правничу допомогу при поданні позовної заяви, то це не відповідає дійсності, оскільки в п. 31 позовної заяви зазначено про такі витрати.
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що доводи відзиву на апеляційну скаргу повторюють доводи апеляційної скарги  Товариства з обмеженою відповідальністю "Зва-Енерго".
У відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду 23.06.2021, відповідач вказує на те, що зазначена справа не є справою значної складності, оскільки предметом спору є стягнення основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних за порушення строків оплати за договором, що не потребувала значних зусиль у формуванні правової позиції, зібранню доказів, проведення експертиз, аналізу судової практики, а також інших процесуальних дій, які б потребували спеціальних знань та значного часу для оформлення процесуальних документів. Більше того, на стадії досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією, яка була підписана директором позивача, тобто, це свідчить, що директор міг представляти інтереси компанії самостійно в суді, у порядку само представництва або через штатних своїх юристів (працівників), однак, в силу своєї фінансової можливості скористався наданим йому правом на професійну правничу допомогу, що в даному випадку було його правом, а не обов`язком. Скаржник вказує на те, що додаткове рішення суду першої інстанції, яким задоволено частково заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не містить посилань та спростувань на аргументи відповідача щодо відсутності його вини при виконанні зобов`язань щодо оплати продукції, з підстав наявності обставин, які не залежали від волі відповідача (заборгованість гарантованого покупця), що свідчить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що доводи відзиву на апеляційну скаргу повторюють доводи апеляційної скарги  відповідача.
Позивач, у відповіді на відзив на апеляційну скаргу, поданому до суду 05.07.2021, зазначає, зокрема, про те, що відповідач намагається переконати суд в тому, що в даному випадку по суті можна обмежити конституційне право особи - сторони у судовому спорі на професійну правничу допомогу, що за конкретних обставин є недопустимим, а факт того, що претензії підписані директором, не є прямим свідченням того, що, власне, директор і працював над складанням їх тексту.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначені вище апеляційні скарги у справі №  910/20938/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Ткаченко Б.О.
Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 відкрито апеляційні провадження за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Зва-Енерго" та Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", об`єднано апеляційні скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Зва-Енерго" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 в одне провадження для спільного розгляду у справі № 910/20938/20 та   призначено справу до розгляду у судовому засіданні 24.06.2021.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2021 відкладено розгляд справи № 910/20938/20 за апеляційними   скаргами Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Зва-Енерго" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 на 22.07.2021.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні 22.07.2021 просив скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі № 910/20938/20 в частині відмови у стягненні з відповідача 29  850,00 грн та ухвалити нове, відповідно до якого заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Зва-Енерго" про відшкодування витрат на правову допомогу задовольнити в повному обсязі, у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити.
Представник відповідача у судовому засіданні 22.07.2021 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі № 910/20938/20 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Зва-Енерго" у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із п. 31 позовної заяви, позивачем викладено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат та заявлено про покладення судових витрат на правничу допомогу в сумі 50 000,00 грн на відповідача.
24.03.2021 до на адресу Господарського суду міста Києва від представника  Товариства з обмеженою відповідальністю "Зва-Енерго"   надійшла заява про відшкодування витрат на правову допомогу, в якій заявник просить суд постановити додаткове рішення про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000,00 грн.
На підтвердження понесених позивачем судових витрат до матеріалів справи надано наступні докази: копію Договору про надання правової допомоги № ЮФКМ/7/2020 від 05.10.2020; копію акту № 1 прийому-передачі наданих послуг від 17.03.2021; копію платіжного доручення № 480 від 07.10.2020 на суму 50   000,00 грн.
Вищенаведені докази колегія суддів вважає достатніми для підтвердження факту надання адвокатських послуг позивачу у справі №  910/20938/20 в суді першої інстанції на суму у розмірі 50 000,00 грн.
Також надано витяг із особового рахунку АО "ЮФ "Копусь і Муляр" від 22.03.2021, в якості доказу, який підтверджує зарахування коштів.
Як вбачається зі змісту Договору про надання правової допомоги №  ЮФКМ/7/2020 від 05.10.2020, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Юридична фірма "Копусь і Муляр" в особі керуючого партнера, адвоката Муляра Є.Г., Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання зобов`язується здійснювати представництво Клієнта у спорі за участю відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" щодо стягнення з останнього суми основного боргу, інфляційних збитків та 3% річних штрафних санкцій та збитків внаслідок неналежного виконання договору поставки № 53-129-01-18-01510 від 13.08.2020, з повним обсягом прав та повноважень, передбачених відповідно до договору.    
За умовами п. 4.1. Договору, загальна вартість юридичних послуг (гонорар), що мають бути надані відповідно до цього договору, визначається з розрахунку вартості всього фактично витраченого часу Адвокатським об`єднанням на виконання завдання Клієнта, та не може перевищувати 50   000 (п`ятдесяти тисяч) грн. 00 коп., без ПДВ. 
У п. 4.2. договору сторони узгодили, що вартість однієї години, що витрачена Адвокатським об`єднанням для надання юридичних послуг становить 1300 (одна тисяча триста) грн 00 коп., без ПДВ. 
Відповідно до п. 4.3. Договору, оплата юридичних послуг (гонорару) здійснюється Клієнтом в наступному порядку: авансовий платіж в розмірі 50   000 (п`ятдесяти тисяч) грн. 00 коп., без ПДВ, Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню протягом 5 робочих днів з дати укладення даного Договору.
Згідно з п. 4. Договору, послуги вважаються прийнятими Клієнтом після підписання сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг.
Як свідчать матеріали справи, адвокатом Муляр Є.Г. було підписано позовну заяву, а адвокатом Копусь А.А. відповідь на відзив. Також адвокат Муляр Є.Г., як представник позивача, приймав участь у судових засіданнях 03.02.2021, 24.02.2021 та 17.03.2021.     
Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗВА-Енерго" про ухвалення додаткового судового рішення у справі №  910/20938/20, виходячи з наступного.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України)  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване додаткове рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
Частиною 1 ст. 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Частиною 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат на учасника справи покладено обов`язок подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. 
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
У постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 викладено правову позицію, відповідно до якої положення ч. 5 ст. 126 ГПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Згідно з практикою ЄСПЛ, відображеною в пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34 - 36 рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
У рішенні ЄСПЛ "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Таким чином, подані позивачем документи на підтвердження факту понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, не є безумовною підставою для відшкодування їх в зазначеному розмірі з позивача, адже цей розмір має бути не лише доведений, документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17, від 16.05.2019 у справі №  823/2638/18, від 09.07.2019 у справі № 923/726/18, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.
Крім того, суд апеляційної інстанції приймає до уваги позицію Верховного Суду викладену у постанові від 13.02.2020 у справі №  911/2686/18, в якій зазначив, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що обґрунтованими і необхідними витрати часу адвоката щодо надання правової допомоги, пов`язаної зі складанням та поданням позовної заяви до суду (10год*1300,00грн = 13000,00грн), складанням відповіді на відзив з урахуванням його змісту (1год*1300,00грн) та участі у судових засіданнях, які відбулись 03.02.2021, 24.02.2021 та 17.03.2021, з урахуванням часу очікування цих судових засідань, (4,5год.*1300,00грн = 5850,00грн), а у стягненні 29850,00 грн, що становлять вартість інших послуг, наведених в акті № 1 прийому-передачі наданих послуг від 17.03.2021 належить відмовити, оскільки надання таких послуг не було необхідним для розгляду даної справи, предметом якої є стягнення заборгованості за договором поставки, що не відноситься до категорії складних справ, незважаючи на розмір заявлених позовних вимог.
Натомість, враховуючи заперечення відповідача, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що надані адвокатом послуги щодо:
- ознайомлення з договірними документами та документами щодо виконання договору від 13.08.2018 № 53-129-01-18-01510, наданих клієнтом;
- ознайомлення з документами, розміщеними на відкритому ресурсі Prozorro та які стосуються проведення процедури закупівлі;
- правовий аналіз обставин виконання договору від 13.08.2018 № 53-129-01-18-01510;
- підготовка документів на етапі досудового врегулювання (претензія від 08.10.2020 № 36 про стягнення заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат за порушення строків оплати за договором поставки від 13.08.2018 №  53-129-01-18-01510, претензія № 2 від 19.10.2020 № 038 про стягнення заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат за порушення строків оплати за договором поставки від 13.08.2018 №  53-129-01-18-01510;
- пошук судової практики з аналогічних правовідносин між суб`єктами господарювання України;
- розробка правової позиції та стратегії захисту прав клієнта з урахуванням спору щодо реєстрації податкових накладних,
не підлягають відшкодуванню з огляду на положення ст. 126 ГПК України, оскільки не є витратами на професійну правничу допомогу та прямо не передбачені положеннями ГПК України, також колегія суддів апеляційного господарського суду критично оцінює термін виконання послуг по підготовці відповіді на відзив на позовну заяву, оскільки підготовка відповіді не вимагала великого обсягу юридичної роботи, термін виконання послуг по складанню відповіді на відзив на позовну заяву, враховуючи зміст наявної в матеріалах справи відповіді на відзив на позовну заяву, є завищеним.
Щодо посилання позивача на неврахування судом першої інстанції витрат за досудове врегулювання спору, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що згідно із Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 справа № 1-2/2002 право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами; встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.
Тобто, позивачем не доведено, що витрати на послуги адвоката пов`язані із досудовим врегулюванням спору були необхідними та неминучими.
Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість позовної заяви та відповіді на відзив на позовну заяву, приймаючи до уваги той факт, що спір між сторонами не є складним, справа не містить двозначних доказів чи обставин, дійшла висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн. не є співмірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами, витраченим часом.
Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду надавши оцінку співмірності суми витрат зі складністю та об`ємом справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції та визнає правомірним стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу на суму у розмірі 20 150,00 грн, як доведених, обґрунтованих та таких, що підлягають стягненню відповідача на користь позивача.
Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційних скарг, враховуючи викладене та наступне.
Як вже зазначалось, у п. 31 позовної заяви, позивачем викладено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат та заявлено про покладення судових витрат на правничу допомогу в сумі 50 000,00 грн на відповідача.
Спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із неналежним виконанням договору поставки, даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності; у спорах такого характеру, за відсутності протиріч між наявними у справі документами щодо факту невиконання зобов`язання та нарахування штрафних санкцій, індексу інфляції та 3% річних, судова практика є сталою; застосування великої кількості законів та підзаконних актів спірні правовідносини не передбачають; матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження та збирання б яких адвокат витратив значний час.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006   №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).
Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване додаткове рішення суду прийнято відповідно до вимог процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі № 910/20938/20 задоволенню не підлягає. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі №  910/20938/20 слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі № 910/20938/20 залишити без задоволення.
2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зва-Енерго" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі № 910/20938/20 залишити без задоволення.
3. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 у справі №  910/20938/20 залишити без змін.
4. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Зва-Енерго" .
5. Справу № 910/20938/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

          Текст постанови складено та підписано 30.07.2021.

Головуючий суддя                                                            О.М. Гаврилюк 

Судді                                                                                Б.О. Ткаченко

                                                                                В.В. Сулім