ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 р.	Справа № 440/1957/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.05.2021 р. (ухвалене  суддею Супрун Є.Б.)  по справі № 440/1957/21
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми),      третя особа           Галицька митниця Держмитслужби, 
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог,  просив: скасувати постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження від 20.03.2019 р.  ВП №58639773.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.05.2021 р. у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог  Закону України  "Про  виконавче провадження",  Кодексу адміністративного судочинства України  та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, своїх представників не направили, про    дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили, третя особа  подала суду клопотання про відкладення розгляду справи, проте, суд апеляційної інстанції залишає її  без задоволення, оскільки, відповідно до вимог  ч. 4 с. 287 Кодексу  адміністративного судочинства України,  адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 4 ст.  229, ч. 2  ст.  313 КАС України, у зв`язку з неявкою в судове    засідання    всіх учасників справи, фіксування судового засідання    за допомогою технічного запису не здійснювалося.
Згідно із ч. 1  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги  підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що 17.04.2018  р. Львівською митницею ДФС винесено постанову № 1649/20900/18 про накладення на позивача штрафу в розмірі 3400 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 470 Митного кодексу України. 
Згідно із супровідним листом № 11298/13-70-20/9/29 від 14.06.2018 р., Львівською митницею ДФС вищевказану постанову про порушення митних правил направлено до Полтавського районного відділу державної виконавчої служби  Головного територіального  управління юстиції у Полтавській області (в подальшому – Полтавський РВДВС), який, згідно із  штампу вх. № 1828/15.22-32 вхідної кореспонденції надійшло до Полтавського РВДВС 15.03.2019 р.  
Постановою державного виконавця Полтавського РВДВС Піддубним В.В.  відкрито виконавче провадження № 58639773 з виконання постанови  у справі про порушення митних правил  № 1649/20900/18 від 17.04.2018 р. про стягнення з ОСОБА_1 (боржника) на користь  Львівської  митниці ДФС  (стягувач)  штрафу в розмірі 3400 грн. 
Не погоджуюсь із вищевказаною постановою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана  постанова обґрунтована  та не підлягає виконанню, оскільки виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження   є чинним та судом не встановлено  його місцезнаходження протягом дев`яти місяців з моменту відправлення стягувачем  та датою отримання державним виконавцем, що свідчить про відсутність вини державного виконавця у прийнятті виконавчого документу до виконання, який надійшов із запізненням.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно  із ч. 2  ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до ч. 1  ст. 1 Закону України “Про виконавче провадження”, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим  Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону    підлягають примусовому виконанню.
Згідно із п. 6 ч. 1  ст. 3 Закону України “Про виконавче провадження”, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Частинами 1, 2  статті 5 Закону України “Про виконавче провадження” встановлено, що примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України “Про виконавче провадження”, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Згідно із  п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України “Про виконавче провадження”, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України “Про виконавче провадження”, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно із ч. 5  ст. 26 Закону України “Про виконавче провадження”, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Судовим розглядом встановлено, що оскаржувана постанова відповідача про відкриття виконавчого провадження № 58639773  від 20.03.2019 р.  відкрита  з виконання  постанови Львівської митниці ДФС № 1649/20900/18 від 17.04.2018 р.,  яка надійшла до Полтавського РВДВС 15.03.2019 р., що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Полтавського РВДВС № 1828/15.22-32. 
Таким чином, державним виконавцем в порушення вимог ч. 1 ст. 12  Закону України “Про виконавче провадження”, відкрито виконавче провадження  за виконавчим документом від 17.04.2018 р., який надійшов до виконавчої служби  для примусового виконання лише  15.03.2019 р., тобто, з порушенням майже на дев`ять місяців трьохмісячного строку пред`явлення  виконавчого документу до виконання. 
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки  постанова про відкриття виконавчого  провадження № 58639773  від 20.03.2019 р. відкрита  державним виконавцем за виконавчим документом, поданим з порушенням строку встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, то оскаржувана постанова державного виконавця підлягає скасуванню.
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Відповідно  до  п. 2 ч.1 ст. 315, п. 4  ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у  відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного  застосування норм  матеріального права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.05.2021 р. та прийняти постанову, якою задовольнити позов ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягнути на користь позивача судові витрати  по сплаті  судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 904 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1356 грн., а разом 2260 грн.  за рахунок бюджетних асигнувань    Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).
Керуючись ст. ст.  229,  243,  271,  287,  308,  313,  315, 317,  322,  325,  326,  328,  329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.05.2021 по справі № 440/1957/21  скасувати.
Прийняти постанову, якою позов   ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області  Піддубного  Вадима Владиславова про відкриття  виконавчого провадження № 58639773  від 20.03.2019 р.   
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на користь ОСОБА_1 судові витрати  по сплаті  судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 904 (дев`ятсот  чотири) гривні та за подання апеляційної скарги в розмірі 1356 (одна тисяча триста п`ятдесят шість) гривень,  а разом 2260 (дві тисячі двісті шістдесят) гривень.
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена  протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення шляхом подачі  касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	В.Б. Русанова    Л.В. Любчич