ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року                                                                           Справа № 924/1211/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Демидюк О.О. ,  суддя Юрчук М.І. 

секретар судового засідання Цвіркун О.О. 
за участю представників:
позивача: не з`явився,
відповідача: Кучер О.М.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства на рішення Господарського суду Хмельницької області, ухвалене 24.02.2021 суддею Крамаром С.І. у м. Хмельницький (повний текст рішення складено 03.03.2021) у справі № 924/1211/20
за позовом Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області
до Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства
про стягнення 302636 грн. шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу

ВСТАНОВИВ:
Державна екологічна інспекція у Хмельницькій області звернулась до Господарського суду Хмельницької області із позовом до Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення 302636 грн. шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу.
Позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача 302636 грн. шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу завданої скидом забруднюючих речовин із зворотними водами з перевищенням встановлених нормативів ГДС, що підлягають нормуванню згідно із законодавством у р. Случ. 
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 24.02.2021 у справі № 924/1211/20 позов задоволено. Стягнуто з відповідача 302636 грн. шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу на користь держави в дохід Державного бюджету України, місцевих бюджетів Хмельницької обласної ради та Красилівської міської ради (ОТГ), зарахувавши кошти за реквізитами: ГУК у Хмельницькій області/Красилівська мтг, номер рахунку UA038999980333139331000022717, код класифікації доходів бюджету 24062100, код отримувача (ЄДРПОУ) 37971775, банк отримувача (ГУДКСУ) Казначейство України (ЕАП). Ухвалено видати наказ. Стягнуто з відповідача на користь позивача 4539, 54 грн. витрат зі сплати судового збору. Ухвалено видати наказ. 
Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить останнє скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Обґрунтовуючи доводи скарги відповідач вказує про те, що оскаржуване рішення суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню із постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, у зв`язку із невідповідністю висновків суду дійсним обставинам даної справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального та неправильним застосування норм матеріального права. Зокрема вказує, що Актом Державної екологічної інспекції встановлені та задокументовані лише два випадки перевищення ГДС по сухому залишку, а саме 17 та 19.02.2020 року, а не за період нарахування та стягнення збитків з 17.04. по 07.05.2019 року, а також взагалі не встановлений та не задокументований факт перевищення ГДС по АПАР та нафтопродуктах за перевищення яких суд на підставіі зазначеного акта стягнув із відповідача збитки. Протоколи про адміністративне правопорушення від 20.02.2020, а також постанова про накладення адміністративного стягнення стосуються наднормативних скидів забруднюючих речовин лише протягом двох днів -14 та 17.02.2020. Відповідно останні не можуть бути доказами на підствердження факту наднормативних скидів в період з 17.04.2019 по 07.05.2019.  Доданий позивачем розрахунок розміру збитків в сумі 302636 грн не містить будь-якої інформації щодо обсягів поденного перевищення ГДС, а саме яка кількість певної забруднюючої речовини та якої конкретно дати була скинута в річку Случ. Поряд з цим судом не враховано заперечення відповідача в частині віднесення у встановленому законом порядку ділянки річки Случ, у яку ним здійснюється скид зворотних вод, до рибогосподарської категорії та, як наслідок, застосування невірних коефіцієнтів при розрахунку шкоди.  
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2021 поновлено Красилівському підприємству водопровідно-каналізаційного господарства строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Хмельницької області від 24.02.2021 у справі № 924/1211/20; відкрито апеляційне провадження у справі № 924/1211/20; зупинено дію рішення Господарського суду Хмельницької області від 24.02.2021 у справі № 924/1211/20 до закінчення апеляційного розгляду; призначено справу до розгляду в судовому засіданні.
Позивач по справі правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В процесі апеляційного перегляду скаржником подано заяву про приєднання додаткового доказу, а саме - лист-відповідь Державного агенства водних ресурсів України від 02.07.2021 № 3977/9/11-21.
Судова колегія не приймає зазначений доказ до уваги з наступних підстав.
Згідно з приписами частини третьої статті 269 ГПК докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими учасники спору обґрунтовують свої вимоги та заперечення, повинні існувати на момент розгляду спору судом першої інстанції.
Відсутність доказів на момент розгляду спору судом першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України не залежно від причин неподання позивачем таких доказів. Допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 28.07.2020р. у справі №904/2104/19.
Позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, про час та дату розгляду справи був належним чином повідомлений.
Частиною 1 статті 202 ГПК України, передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Зважаючи на те, що позивач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду та явка представників обов`язковою не визнавалась, судова колегія дійшла висновку про відсутність перешкод для розгляду апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, заслухавши представника відповідача, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, а рішення місцевого господарського суду - залишити без змін. При цьому, апеляційних господарський суд керується наступним.
Судами встановлено, що Державною екологічною інспекцією у Хмельницькій області проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами на Красилівському підприємстві водопровідно-каналізаційного господарства м. Красилів, про що складено акт від 20.02.2020 №159/03.
У зазначеному акті, зокрема, вказано про те, що за результатами проведення заходу державного нагляду (контролю) встановлено порушення відповідачем, який є первинним водокористувачем, абзацу 3 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", зокрема не виконано п. 3 припису Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області № 755/03 від 09.12.2019 щодо виконання умов дозволу на спеціальне водокористування № 550/ХМ/49д-19 (пункт 1 Умов спеціального водокористування) - припинення наднормативних скидів забруднюючих речовин зі зворотними водами з перевищенням нормативів ГДС, зокрема, (за протоколом Інспекції № 15-20 вимірювань вмісту показників складу та властивостей проб вод від 17.02.2020 року фіксується перевищення нормативів ГДС по сухому залишку (498 мг/дм3 при нормативі ГДС 395,5 мг/дм3)) та ін.
Із вказаного акту вбачається, що останній підписаний представниками позивача та відповідача (т.в.о. начальника Кучером О.М., головним інженером Лісовським В.В., майстром очисних споруд Стафурським М.В., начальником лабораторії Літнарович С.Р.).
Судом зауважується, що дії Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області з проведення перевірок, за наслідками яких були складені акти перевірки не були предметом оскарження в суді та не були визнані в судовому порядку протиправними.
Вказані акти перевірки на час вирішення спору є чинними, зазначені в акті №159/03 від 20.02.2020 відомості відповідачем за допомогою належних і допустимих доказів не спростовані. Клопотань щодо призначення судової експертизи в суді першої інстанції відповідачем не заявлялося. Акт №159/03 від 20.02.2020 підписаний керівником підприємства без зауважень.
Таким чином, Акт №159/03 від 20.02.2020 є належним та допустимим доказом порушення відповідачем вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища шляхом забруднення водойми р. Случ наднормативним скидом забруднюючих речовин у водний об`єкт зі зворотними водами. 
Згодом, 24.02.2020, старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Хмельницької області відділу державного екологічного нагляду (контролю) водних ресурсів Вишомірською О.Ю. складено розрахунок  розміру відшкодування збитків, заподіяних державі відповідачем внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, а саме: внаслідок скидів зі зворотними водами забруднюючих речовин з перевищенням встановлених нормативів ГДС у річку Случ, що підлягають нормуванню згідно із законодавством.
Зазначений розрахунок проведено за формулою 12 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 за №767/16783. У вказаному розрахунку зазначено про те, що маса наднормативних скидів забруднюючих речовин (сухий залишок (мінералізація) АПАР, нафтопродукти) розрахована на підставі даних Красилівського ВПКГ про фактичні витрати зворотних вод та тривалості скиду зворотних вод, які внесені до журналу обліку водовідведення, розпочатого 01.01.2017, даних Красилівського ВПКГ щодо обліку якості стічних вод, що скидаються з очисних споруд №1, які внесені до журналу обліку якості стічних вод, розпочатого 02.04.2015. Розрахунком встановлено розмір збитків у сумі 302636 грн.
При цьому, як встановлено судами, звернення позивача до відповідача від 23.03.2020 про сплату до державного бюджету збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів у сумі 302636 грн. залишено останнім без задоволення.
Як вбачається із поданого позивачем до матеріалів справи протоколу № 000570 від 20.02.2020 про адміністративне правопорушення, начальник лабораторії Красилівського ВПКГ  Літнарович С.В. здійснила адміністративне правопорушення тим, що в ході проведення позапланової перевірки додержання вимог природоохоронного законодавства виявлено порушення правил охорони водних ресурсів і забруднення вод р. Случ внаслідок скиду зворотних вод з перевищенням нормативів ГДС, що підтверджено протоколами № 15-20, № 16-20 від 17.02.2020 та від 19.02.2020 вимірювань  вмісту показників та складу властивості вод, що є порушенням ст. 44, ст. 70 Водного кодексу України. Вказаний протокол підписаний старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Хмельницької області Вишомірською О.Ю. та начальником лабораторії Красилівського ВПКГ Літнарович С.В. 
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 000571 від 20.02.2020, начальник лабораторії Красилівського ВПКГ Літнарович С.В. здійснила адміністративне правопорушення тим, що в ході проведення позапланової перевірки додержання вимог природоохоронного законодавства встановлено, що посадовою особою не здійснюється визначення якості вод, що скидаються, що є порушенням ст. 44 Водного кодексу України. Протокол підписаний старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Хмельницької області Вишомірською О.Ю. та начальником лабораторії Красилівського ВПКГ  Літнарович С.В.
На підставі вказаного, постановою про накладення адміністративного стягнення від 24.02.2020 № 62/03, громадянку ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке визначено ч. 1 ст. 59 та ст. 60 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено на останню адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 136 грн.
З матеріалів справи вбачається, що суму штрафу сплачено відповідачем згідно платіжного доручення № 1526 від 24.02.2020 (призначення платежу: "штраф утриманий з з/п Літнарович С.Р. згідно постанови № 62/03 від 21.02.2020 Державної екологічної інспекції у Хмельниц. області. код класиф. дох. 2108110".
Із поданого позивачем розрахунку нормативів гранично допустимих скидів (ГДС) забруднюючих речовин у водний об`єкт із зворотними водами Красилівського ПВКГ м.Красилів, виконаного приватним підприємством "Екоінформ –ЛД", та погодженим т.в.о. начальника Красилівського КПВГ Кучером О.М. у 2019 році вбачається, що категорію водного об`єкту, що приймає зворотні води, визначено як рибогосподарську.
Відповідно до преамбули Водного Кодексу України, усі води (водні об`єкти) на території України є національним надбанням народу України, однією з природних основ його економічного розвитку і соціального добробуту. Водні ресурси забезпечують існування людей, тваринного і рослинного світу і є обмеженими та уразливими природними об`єктами.
Державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають природні ресурси, які залучені в господарський обіг, так і невикористані в народному господарстві в даний період земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ (ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").
Відповідно до статті 34 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.
Відповідно до ст. 38 Водного Кодексу України, нормативи гранично допустимого скидання забруднюючих речовин встановлюються з метою поетапного досягнення екологічного нормативу якості води водних об`єктів.
Згідно п. 7 ч. 1 статті 44 Водного Кодексу України, водокористувачі зобов`язані дотримувати встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та встановлених лімітів забору води, лімітів використання води та лімітів скидання забруднюючих речовин, а також санітарних та інших вимог щодо впорядкування своєї території.
В силу ст. 49 Водного кодексу України, спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу. Дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.
Частиною 1 ст. 70 Водного Кодексу України визначено, що скидання стічних вод у водні об`єкти допускається лише за умови наявності нормативів гранично допустимих концентрацій та встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин.
Згідно зі ст. 95 Водного Кодексу України, усі води (водні об`єкти) підлягають охороні від забруднення, засмічення, вичерпання та інших дій, які можуть погіршити умови водопостачання, завдавати шкоди здоров`ю людей, спричинити зменшення рибних запасів та інших об`єктів водного промислу, погіршення умов існування диких тварин, зниження родючості земель та інші несприятливі явища внаслідок зміни фізичних і хімічних властивостей вод, зниження їх здатності до природного очищення, порушення гідрологічного і гідрогеологічного режиму вод.
В силу ч. 1 ст. 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог: здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища (пункт "б"); здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб (пункт "е").
Пунктом "в" статті 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають, зокрема встановлення лімітів використання природних ресурсів, скидів забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище.
Згідно статті 19 Водного кодексу України, державний контроль за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, іншими державними органами відповідно до законодавства України.
Згідно п. п. 8 п. 4 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 року № 275, Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами.
Згідно п. 7 Положення № 275, Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи. 
Державна екологічна інспекція у Хмельницькій області, відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання й відтворення природних ресурсів відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію у Хмельницькій області, затвердженого наказом Міністерства екології України та природних ресурсів.
Відповідно до п. "є" ч. 2  ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні у допущенні наднормативних, аварійних і залпових викидів і скидів забруднюючих речовин та інших шкідливих впливів на навколишнє природне середовище. Згідно ч. 4 ст. 68 цього ж Закону, підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону природного середовища в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, у тому числі, у допущенні наднормативних, викидів і скидів забруднюючих речовин та інших шкідливих впливів на навколишнє природне середовище. За змістом зазначеної статті підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Згідно п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, в силу ч. 1, 2 якої, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка (або порушення зобов`язання); шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Як у випадку невиконання договору, так і за зобов`язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (ст. 614 та 1166 Цивільного кодексу України).
Крім застосування принципу вини, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.
Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності шкоди. При цьому, доведенню підлягає те, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. А відтак, доводячи склад цивільного правопорушення у діях відповідача, позивач мав довести, що його поведінка була неправомірною та протиправною. Протиправною поведінкою є різновид правової поведінки, що характеризується як соціальне відхилення від норми, зловживання правом та правопорушенням. Протиправною поведінка вважається тоді, коли суб`єкт права свідомо порушує норму права.
Відтак, аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави для висновку, що для наявності підстав для відшкодування шкоди необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди з відповідним визначенням її розміру); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Матеріалами справи повністю підтверджується те, що факт порушення вимог природоохоронного законодавства встановлений актом від 20.02.2020 №159/03 за результатами проведеної Державною екологічною інспекцією у Хмельницькій області перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами на Красилівському підприємстві водопровідно-каналізаційного господарства м. Красилів. 
Як зазначено вище, вказаний акт підписаний представниками позивача та повноважними представниками відповідача без жодних заперечень.
Маса наднормативних скидів забруднюючих речовин (сухий залишок (мінералізація) АПАР, нафтопродукти) розрахована позивачем на підставі даних відповідача про фактичні витрати зворотних вод та тривалості скиду зворотних вод, які внесені до журналу обліку водовідведення, розпочатого 01.01.2017, даних відповідача щодо обліку якості стічних вод, що скидаються з очисних споруд № 1, які внесені до журналу обліку якості стічних вод, розпочатого 02.04.2015.
Поряд з цим, протокол № 000570 від 20.02.2020 про адміністративне правопорушення, № 000571 від 20.02.2020 року про адміністративне правопорушення, постанова про накладення адміністративного стягнення від 24.02.2020 № 62/03 на начальника лабораторії Красилівського ПВКГ Літнарович С.В., утримання штрафу відповідачем із заробітної плати ОСОБА_2 свідчать про визнання факту правопорушення відповідачем.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що при визначенні розміру збитків позивачем обґрунтовано застосовано Методику розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затверджену наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389 та зареєстровану в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 за № 767/16783.
Разом з тим, доводи апелянта про невірне застосування коефіцієнта Ккат, який дорівнює 1,6  в розрахунку розміру відшкодування збитків, заподіяних водному об`єкту внаслідок скидів забруднюючих речовин зі зворотними водами з перевищенням встановлених нормативів ГДС, що підлягають нормуванню згідно із законодавством у річку Случ, а також доводи про те, що позивач помилково посилається на необхідності застосування СанПіН № 4630-88 (Санітарні правила і норми охорони поверхневих вод від забруднення в редакції від 21.10.1991), оскільки річка Случ в межах Хмельницької області (в тому числі Красилівського району) не використовується для господарсько-побутового використання, та про те, що позивачем необґрунтовано ототожнюються такі забруднюючі речовини як мінералізація та сухий залишок, колегія суддів до уваги не приймає.
Рибогосподарські водні об`єкти або їх ділянки можуть відноситися до однієї з трьох категорій: до вищої категорії відносяться місця розташування нерестовищ, масового нагулу і зимувальних ям особливо цінних видів риб та інших промислових водних організмів, а також охоронні зони будь якого типу штучного розведення і вирощування риб, інших водних тварин і рослин; до першої категорії відносяться водні об`єкти, які використовуються для збереження та розмноження цінних видів риб, для яких характерна висока чутливість до вмісту кисню; до другої категорії відносяться водні об`єкти, які використовуються для інших водогосподарських цілей. 
Підпунктом 2.1.1 пункту 2 Правил та абзацом 2 пункту 7 постанови Правил охорони поверхневих вод від забруднення зворотними водами, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України №465 від 25.03.1999 зазначено, що на ділянках водних об`єктів, які знаходяться в межах населених пунктів, незалежно від цілей водокористування нормативи встановлюються як для води, що використовуються для задоволення господарсько-побутових потреб. 
Оскільки, скид забруднюючих речовин зі зворотними водами суб`єкта господарювання здійснюється за межами населеного пункту, що підтверджується дозволом на спеціальне водокористування №550/ХМУ49д-19 від 15.04.2019, то відповідно і ділянка річки Случ, не може бути віднесена до поверхневого водного об`єкту господарсько-побутового використання або комунально-побутового. Тобто, в даному випадку позивачем нарахована шкода завдана відповідачем саме внаслідок скидів із зворотними водами у річку Случ, а не іншого порушення водокористування. 
Апелянтом не доведено належними та допустимим доказами, що річка Случ була єдиним джерелом для здійснення підприємством господарсько - питного водопостачання, оскільки у дозволі на спеціальне водокористування №550/ХМУ49д-19 від 15.04.2019р. зазначено про фактичне місце здійснення діяльності (водокористування): свердловини №№2а, 2Б, 4, 4а, 6, 7, 8, 9, 10 (резервна), 11а розташовані в м.Красилів, басейн річки Случ, басейн річки Горинь, район басейну річки Дніпро. 
В свою чергу, фактичне місце здійснення діяльності (водовідведення) вказано: за межами м. Красилів, Красилівського району Хмельницької області. 
Доводи скаржника про не перевищення гранично допустимих концентрацій, спростовуються даними розрахунку з врахуванням встановлених у акті №159/03 від 20.02.2020 обставин щодо порушення відповідачем вимог законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів та з огляду на показники суб`єкта господарювання, журнал обліку якості стічних вод відповідача, результати дослідження лабораторії відповідача та протоколи вимірювань показників складу та властивостей вод. 
Скаржник вважає, що при розрахунку збитків необхідно використовувати показник мінералізації води, а не ГДС сухого залишку. При цьому, в судовому засіданні представник відповідача зазначає, що позивач під час перевірки не мав права перевіряти  ГДС сухого залишку. 
Судом відмічається, що відповідно до пп. 2 п. 3 постанови Кабміну України "Про затвердження Положення про Державну екологічну інспекцію України" від 19 квітня 2017 року № 275 Держекоінспекція в межах повноважень, передбачених законом, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства, зокрема, щодо охорони, раціонального використання та відтворення вод і відтворення водних ресурсів.
Перелік питань для здійснення заходу державного нагляду (контролю) міститься в уніфікованій формі акта, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (контролю). Згідно з положеннями ч. 15 ст. 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 5 квітня 2007 року №877-V при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані використовувати виключно уніфіковані форми актів.
Наказом Мінекоенерго від 26.11.2019 №450, який набрав чинності 27.12.2019 року затверджено уніфіковану форму акта, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів".
В уніфіковані формі акта в розділі "Опис порушень" зазначаються вимоги законодавства, які було порушено, із зазначенням відповідних статей (частин, пунктів, абзаців, тощо) та опис фактичних обставин та відповідних доказів (письмових, електронних або інших), що підтверджують наявність порушення вимог законодавства. 
В Акті від 20.02.2020 №159/03 в розділі "Опис порушень", зокрема, зазначено, що порушено п. 3 ст. 44 ВК України, а саме, серед іншого зафіксовано перевищення нормативів ГДС по сухому залишку.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про неправомірність перевірки на предмет перевищення нормативів ГДС по сухому залишку. На думку апелянта, інспекція мала лише встановлювати перевищення нормативу "мінералізації", на нормативи якої надавався дозвіл. 
Однак, при виявленні інспекцією перевищення викиду сухого залишку, інспекція зобов`язана притягнути до відповідальності відповідача. Тим більше, що відповідач не отримував дозвіл на викиди сухого залишку. Відповідач не оспорював процес відібрання зразків води, їх лабораторне дослідження.
Таким чином, позивачем на підставі приписів законодавства здійснено вимірювання показників складу і властивостей проб води та зафіксовано перевищення нормативів, зокрема, ГДС по сухому залишку, що відображено в Акті від 20.02.2020 №159/03 в розділі "Опис порушень". Відповідачем не наведено які саме норми законодавства порушено позивачем при виявленні перевищення нормативів ГДС по сухому залишку при здійсненні перевірки.
Таким чином, судами встановлено порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства, які зафіксовані у відповідному акті перевірки, що у свою чергу тягне за собою відповідальність у вигляді відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу.
Суд апеляційної інстанції повністю погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність всіх складових правопорушення для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди й обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу внаслідок наднормативного скиду забруднюючих речовин у водний об`єкт зі зворотними водами в сумі 302636 грн.
З огляду на усе вищезазначене, доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Хмельницької області від 24 лютого 2021 року у справі № 924/1211/20  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Справу № 924/1211/20 повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складено "20" липня 2021 року.

Головуючий  суддя                                                                      Тимошенко О.М. 

Суддя                                                                                              Демидюк О.О.  

Суддя                                                                                              Юрчук М.І.