ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/8900/20                                        Головуючий суддя І інстанції Єфіменко Н. В.
Провадження № 33/818/614/21                                Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
06 липня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю секретаря Вакула Н.С., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – адвоката Плугатирьова В.В., а також представника митниці Тупікової О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Плугатирьова В.В. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_1 , - 

ВСТАНОВИВ :

Цією постановою 
ОСОБА_1 1975 року народження, громадянка України, мешканка м. Харкова, -

- визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.470 МК України та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 000 грн. 
Також з ОСОБА_1 стягнуто витрати за проведення експертного авто товарознавчого дослідження у сумі 572 грн. 04 коп. та судовий збір у сумі 454 грн. 
Постановою встановлено, що 08.06.2018 ОСОБА_1 ввезла на митну територію України через МАПП «Гоптівка» Харківської митниці ДФС легковий автомобіль марки «FORD MONDEO», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 (країна реєстрації – Чеська Республіка) з метою транзиту та терміном вивезення до 18.06.2018р. включно. Згідно зі ст. 95 МК України для автомобільного транспорту строк транзитних перевезень встановлено 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу – 5 діб). Станом на 13.02.2020 за даними баз АСМО «Інспектор» та ЄАІС інформація щодо вивезення за межі митної території України вищевказаного транспортного засобу, а також звернень особи з приводу аварії або настання обставин непереборної сили, - відсутня.

Не погодившись з цим рішенням захисник Плугатирьов В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі з наведених у апеляційній скарзі підстав, а у разі встановлення відсутності таких підстав – застосувати до ОСОБА_1 найменш сувору санкцію або конфіскацію автомобіля. 
В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що на час вчинення ОСОБА_1 правопорушення діяла інша редакція ст.. 470 МК України, яка передбачала лише три частини і найсуворішою санкцією за вказаною статтею було встановлено штраф у розмірі 8500 грн. Зазначає, що датою виявлення правопорушення є 21.08.2018 року, що підтверджується наявністю службової записки працівника митниці. Вказує, що ОСОБА_1 не знала про те, що потрібно повідомляти митницю у разі неможливості у строк визначений законом вивезти автомобіль з митної території України.
Крім того, захисник просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2020 року, посилаючись на те, що в зміст оскаржуваної постанови став відомий захиснику Муковоз Т.П. лише 18.12.2020 року з Єдиного реєстру судових рішень. Вказана постанова тривалий час не виготовлялась. З відомостей Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що її було надіслано до реєстру 15.12.2020 року, зареєстровано 16.12.2020 року, а оприлюднено 17.12.2020 року. Копія постанови ОСОБА_1 судом першої інстанції не вручалась, на поштову адресу останньої та її захисника не направлялась. Зазначає, що до 18 грудня 2020 року ОСОБА_1 та її захиснику був невідомий зміст постанови, що виключало можливість підготувати та подати апеляційну скаргу.
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.
       За таких обставин, з метою дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя шляхом реалізації права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника Плугатирьова В.В., який дії в інтересах ОСОБА_1 .

       В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 повідомив, що ОСОБА_1 повідомлена про час та місце розгляду справи, однак внаслідок незадовільного стану здоров`я не може прибути в судове засідання. Також зазначив, що процесуальні дії між ним та ОСОБА_1 узгоджені та просив розглядати справу без її участі.
       Враховуючи наведене, а також вимоги ст.. 268 та 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги захисника Плугатирьова В.В. без участі ОСОБА_1 .

       Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи захисника Плугатирьова В.В., який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, а також пояснення представника митниці Тупікової О.О., яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги та вважала постанову судді законною та обґрунтованою, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Визнаючи ОСОБА_1 винною, суд першої інстанції послався да докази, а саме на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, відомості витягу з баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС, а також на відомості митної декларації.
Зокрема, в протоколі зазначено, що 08.06.2018 року о 20:41 год. ОСОБА_1 було ввезено на митну територію України через митний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Гоптівка» транспортний засіб особистого користування «ФОРД «, реєстраційний номер НОМЕР_3 (країна реєстрації – Республіка Чехія), VIN-код НОМЕР_1 в митному режимі «транзит», з оформленням митної декларації та встановленим терміном вивезення до 18.06.2018 року включно. Станом на 13.02.2020 року згідно з базами даних АСМО «Інспектор» та Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС України відсутня інформація щодо вивезення за межі митної території України вищезазначеного транспортного засобу особистого користування, а також щодо звернень особи з приводу аварії або дії непереборної сили у відношенні вищезазначеного транспортного засобу особистого користування.
Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що дії службової особи, яка складала цей протокол, в порядку передбаченому КАС України, ОСОБА_1 оскаржувалися, що унеможливлює будь-які посилання захисника про незаконність дій під час складання цього протоколу.
Крім того, відповідно до відомостей, які містяться в митній декларації (арк. 16), яку ОСОБА_1 заповнювала власноручно, об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 була ознайомлена зі змістом ст.ст. 103-105, 380, 481, 483, 485 МК України та зобов`язалась вивезти автомобіль у строк, встановлений законодавством України.
Отже, ОСОБА_1 була об`єктивно обізнана про те, що до 18 червня 2018 року вона повинна була вивезти автомобіль з митної території України.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник не навів будь-яких відомостей, які спростовують висновки суду першої інстанції. Не наведено їх і в апеляційної скарзі, а тому апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 митних правил та її притягнуто за ч.6 ст.470 МК України до відповідальності.
Разом з цим, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити розмір штрафу накладеного на ОСОБА_1 виходячи з наступного. 
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 08 червня 2018 року ввезла на територію України автомобіль особистого користування. Строк вивезення ОСОБА_1 автомобіля з митної території України закінчився 19.06.2018 року. Автомобіль до теперішнього часу ОСОБА_1 з митної території України не вивезла, тобто суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правопорушення ОСОБА_1 скоїла станом на 19.06.2018 року, оскільки це перший день строку, коли вона вже повинна була вчинити дії щодо вивезення автомобіля за межі митної території України.
Станом на 19.06.2018 року діяла ст. 470 МК України у редакції закону № 2321-VІІI від 26 травня 2018 року, відповідно до якої ця стаття мала три частини. Згідно частини третьої цієї статті, перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Станом на 29.06.2018 року – ОСОБА_1 свій обов`язок щодо вивезення автомобіля за межі митної території України не вчиняла.
Відповідно до частини 2 статті 8 КУпАП закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.
08 листопада 2018 року прийнято Закон України № 2612-VIII «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України», яким статтю 470 МК України було змінено та доповнено, в тому числі, частиною шостою такого змісту:
«Перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію таких транспортних засобів.».
Закон № 2612-VIII набрав чинності 22 серпня 2019 року.
Таким чином, з 22 серпня 2019 року передбачена інша адміністративна відповідальність за ті ж самі дії, що скоїла ОСОБА_1 з 19.06.2018 року до 29.06.2018 року.
Разом з цим, санкція частини 3 статті 470 МК України, на час скоєнні ОСОБА_1 правопорушення, передбачала адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що є значно меншою ніж передбачено ч.6 статтею 470 МК України на час винесення судової постанови стосовно ОСОБА_1 . 
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне, враховуючи вимоги ч.1 ст. 8 та п. 4 ч. 8 ст. 294 КУпАП, змінити постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 04.12.2020 року стосовно  ОСОБА_1  в частині накладеного розміру адміністративного стягнення зменшивши його до  розміру штрафу, передбаченого санкцією частини 3 статті 470 МК України, яка діяла на час скоєння ОСОБА_1 правопорушення, що пом`якшує її відповідальність за розміром штрафу, та буде відповідати меті адміністративної відповідальності, оскільки є достатнім для її виправлення та попередження скоєння нових правопорушень, внаслідок застосування закону що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Плугатирьова В.В. задовольнити поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2020 року.
Апеляційну скаргу захисника Плугатирьова В.В. задовольнити частково.
Постанову Київського районного суду м. Харкова від 04.12.2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 470 МК України, змінити в частині розміру накладеного адміністративного стягнення у виді штрафу в дохід держави, зменшивши його до п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, в редакції ЗУ № 2321-VIІІ  від 26 травня 2018 року. 
В решті постанову Київського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2020 року - залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

               
       Суддя                                                        С.К. Шабельніков