ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року	Львів	Справа № 460/1687/21 пров. № А/857/13239/21	

        Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
       судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
       суддів -	Кухтея Р. В.	
        за участю секретаря судового засідання	Шинкар Т. І. Смолинця А.В.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області на рішення  Рівненського окружного адміністративного суду  від 24 травня 2021 року   (ухвалене у м. Рівне, за правилами  спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Нор У.М., повний текст рішення складено - 24 травня 2021 року) у справі № 460/1687/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області  про  визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, суд-
                                                       ВСТАНОВИВ:
 І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, в якому просив суд:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Рівненській області щодо не проведення 26.06.2020 року повного розрахунку та виплати грошового забезпечення при звільненні зі служби в поліції ОСОБА_1 ;
стягнути з Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні зі служби в поліції за період з 27.06.2020 по 08.02.2021 у розмірі 66764,48 грн. (шістдесят шість тисяч сімсот шістдесят чотири гривні) 48 коп. без врахування податків і обов`язкових платежів.
Рішенням  Рівненського окружного адміністративного суду  від 24 травня 2021 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Рівненській області щодо не проведення 26.06.2020 року повного розрахунку та виплати грошового забезпечення при звільненні зі служби в поліції ОСОБА_1 .
Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні зі служби в поліції за період з 27.06.2020 по 08.02.2021 у розмірі 66764,48 грн. (шістдесят шість тисяч сімсот шістдесят чотири гривні) 48 коп. без врахування податків і обов`язкових платежів.        
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги  вказує, що вина відповідача в тому, що позивачу не було виплачено компенсацію за додаткову відпустку, як учаснику  бойових дій відсутня. Компенсація за невикористані дні додаткової відпустки не є складовою грошового забезпечення, а відтак несвоєчасна її виплата не тягне за собою стягнення середнього заробітку за час  затримки розрахунку при звільненні. Вказує, що судом першої інстанції при визначенні розміру середнього заробітку не враховано  правову позицію викладену ВП ВС у постанові від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц та від 26.02.2020 року № 821/1083/17 щодо співмірності присуджених виплат.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4   статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України   (далі   КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У зв`язку з критичною ситуацією, що склалася із фінансовим забезпеченням діяльності судів, зокрема, відсутністю асигнувань на оплату послуг з пересилання поштової кореспонденції, копія ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та повістки-повідомлення скеровано за допомогою електронних засобів зв`язку на електронну адресу відповідача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.
Позивач повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання учасники  справи не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення  слухання справи учасники  справи не направляли.
В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд виходив з того, що відповідач не провів на день звільнення позивача, а саме 26 червня 2020 року  остаточний розрахунок при звільненні зі служби в поліції. Не проведення з вини Головного управління Національної поліції в Рівненській області розрахунку з ОСОБА_1 у строк передбачений статтею 116 КЗпП України є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати останньому його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, після ухвалення судового рішення про нарахування та виплату заборгованості із заробітної плати (зокрема, компенсації за невикористану відпустку) Головне управління Національної поліції в Рівненській області не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних позивачу при звільненні сум.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом  встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 у Національній поліції на посадах Головного управління Національної поліції в Рівненській області, де перебував на грошовому забезпеченні.
Наказом Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 26.06.2020 №95 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті Закону України "Про Національну поліцію". 
У зв`язку з тим, що на день прийняття наказу про звільнення зі служби в поліції, відповідачем не повністю проведено розрахунку по усім видам забезпечення, зокрема компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 у справі №460/6738/20 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Рівненській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018, 2019 та 2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, 26 червня 2020 року; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018, 2019 та 2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, 26 червня 2020 року.
На виконання рішення суду відповідачем було виплачено 09.02.2021 року   ОСОБА_1 кошти в сумі 34962,61 грн,  що стверджується копією виписки з карткового рахунку від 10.02.2021 (а.с.14-15).
Однак, остаточний розрахунок при звільненні зі служби в поліції, відповідач  не провів на день звільнення позивача, а саме 26 червня 2020 року.
Вважаючи протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Предметом розгляду  даної справи є  питання про стягнення з відповідача в порядку ст.117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки. 
За приписами частини другої   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
З системного аналізу чинного законодавства слідує, що відносини публічної служби є предметом конституційного та адміністративного права. Підстави виникнення, проходження і припинення служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.
У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами ч.6   ст.7 КАС України   суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навівши у рішенні відповідні доводи.
Оскільки нормами спеціальних законів, які стосуються проходження військової служби, не врегульовані питання строків при розрахунку, відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, суд згідно з положеннями   ст.9 КАС України   вправі застосувати до спірних правовідносин положення   КЗпП України.
Відповідно до   ст.47 КЗпП України   власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в   статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі   ст.116 КЗпП України   при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до   ст.117 КЗпП України   в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в   статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Крім того, у постанові від 15.09.2015 р. по справі № 21-1765а15 Верховний Суд України прийшов до висновку, що передбачений ч.1   ст.117 КЗпП України   обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені   ст.116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої   ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.
З вказаного слідує, що передбачений ч.1   ст.117 КЗпП України   обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в   ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої   ст.117 КЗпП України, тобто, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Так, передбачена   статтею 117 КЗпП України   відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації. Вказаний законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення. Тому посилання відповідача на те, що вказана допомога не є складовою грошового забезпечення є безпідставними.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 31 жовтня 2019 року у справі 825/598/17 (К/9901/23837/18).
У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
Таким чином, оскільки відповідачем не було проведено з позивачем під час звільнення з військової служби остаточний розрахунок, зокрема, не виплачено компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, право на які підтверджено судовим рішенням, - позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.
Стосовно ж доводів апеляційної скарги з приводу того, що розмір присудженого позивачу середнього заробітку  не відповідає правовій позиції ВП ВС, викладеній  у постановах від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц та від 26.02.2020року № 821/1083/17 щодо співмірності присуджених виплат, то колегія суддів зазначає таке.
Згідно зі статтею 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п.8 зазначеного Порядку).
Відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення за квітень та травень 2020 року ОСОБА_1 від 23.02.2021 року №151 становить 25775,88 грн. Тобто середньоденний розмір грошового забезпечення складає 422,56 грн. (25775,88: 61= 422,56).
Кількість днів затримки розрахунку при звільненні за період з 27.06.2020 року по 08.02.2021 становить 158 робочих днів: (2020 рік: червень - 1 день; липень - 23 дні; серпень-20 днів, вересень 22, жовтень 21, листопад 21, грудень 22; 2021 року: січень 20, лютий 8).
Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 66764,48 грн. (422,56x158=66764,48 грн.).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що середнє грошове забезпечення, яке підлягає виплаті позивачу у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 66764,48 грн.
Як слідує з положення частини 2 ст. 117 КЗпП України, якщо спір про розміри належних звільненому працівникові сум вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до ст.221 КЗпП України, п.2 ч.1 ст.19 КАС України до органів, які розглядають вказану категорію спорів по суті віднесено суди.
Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
Враховуючи доводи апеляційної скарги з приводу критеріїв оцінки пропорційності та врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду у постанові 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми та поведінки позивача яка передувала до дня звернення до суду.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду у зазначеному судовому рішенні вказала, що відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованому у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні   відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати такі критерії:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц).
Згідно пункту 94.5. постанови ВП Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц «для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2009 - 2015 року можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя».
Згідно даних, розміщених на офіційному сайті НБУ за адресами https://bank.gov.ua/ua/markets/interest-rates та https://bank.gov.ua/ua/monetary/stages/archive-rish середньозважена облікова ставка за кредитами з 27 червня 2020 року по 08.02.2021 (227 календарних днів) становила 6% річних.
З огляду на загальний обсяг несвоєчасно виплаченої грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки (34962,61 грн) приблизна оцінка розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами можна розрахувати як розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, що становить 1304,76 грн.
Розрахунок: 6 % річних/365 днів року=0,01644% ставка за кредитом один календарний день. Сума боргу в розмірі 34962,61 грн х 0,01644%) х 227 календарних днів = 1304,76 грн.
З огляду на очевидну не співмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, суд апеляційної інстанції з урахуванням зазначеної вище правової позиції Великої Палати Верховного Суду, вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 1304,76 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.
Тому у відповідній частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення за статтею 117 КЗпП   України за час затримки розрахунку при звільненні позивача відшкодування у сумі 1304,76 грн.
Додатково колегія суддів зазначає, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (п.163.1 ст.163 ПК України).
Відповідно до пп.164.1.1 п.164.1 ст.164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.
Як передбачено пп.168.1.1   п.168.1 ст.168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок.
Відповідно до абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Враховуючи те, що обов`язок щодо нарахування, утримання та сплати податку із суми доходу та відповідальність за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) податку покладається на юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), колегія суддів вважає, що визначення суми податку на доходи фізичних осіб та інших передбачених законом податків, зборів покладається саме на відповідача.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення  суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні зі служби в поліції за період з 27.06.2020 по 08.02.2021 у розмірі 66764,48 грн. (шістдесят шість тисяч сімсот шістдесят чотири гривні) 48 коп. без врахування податків і обов`язкових платежів, з прийняттям нового судового рішення у вказаній частині про часткове задоволення заявленої позовної вимоги, з вищевикладених мотивів.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308,      315,   317,   321,   328, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області задовольнити частково. 
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду  від 24 травня 2021 року   у справі № 460/1687/21 скасувати в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні зі служби в поліції за період з 27.06.2020 по 08.02.2021 у розмірі 66764,48 грн (шістдесят шість тисяч сімсот шістдесят чотири гривні) 48 коп. без врахування податків і обов`язкових платежів, з прийняттям нового судового рішення у вказаній частині про часткове задоволення заявленої позовної вимоги, з вищевикладених мотивів.
Ухвалити у вказаній частині нову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Рівненській області    (33000, м. Рівне, вул. Хвильового, 2, код ЄДРПОУ 40108761) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні зі служби в поліції за період з 27.06.2020 по 08.02.2021 у розмірі 1304,76 грн (одна тисяча триста чотири гривні 76 коп.) без врахування податків і обов`язкових платежів.
У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 щодо стягнення середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні зі служби в поліції – відмовити.
У решті рішенні суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 09 вересня 2021 року.