Ухвала
іменем України

17 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 183/689/21
провадження № 51-3957ск21
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
 
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 травня 2021 року щодо ОСОБА_5 .
 
Зміст судових рішень 
 
За вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 
11 вересня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватою і засуджено за ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі ? КК) до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин. 
 
За вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 
4 березня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватою і засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2020 року більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на неї виконання обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
 
Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у провадженні.
 
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 27 травня 2021 року вирок залишив без зміни.
 
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі прокурор вказує про те, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
 
Стверджує, що суд не перевірив доводів зазначених в апеляційній скарзі прокурора. Вказує, що апеляційний суд, залишаючи без змін вирок суду першої інстанції, яким засудженій призначено покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК та звільнено від відбуття реального покарання визначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2020 року у виді громадських робіт, що призвело до зміни покарання за даним вироком, не виправив помилки, якої допустився суд першої інстанції, лише допустив неправильнезастосування закону України про кримінальну відповідальність.
 
Мотиви Суду
 
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам закону, викладені у ній доводи та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
 
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
 
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (ч. 1 ст. 433 КПК).
 
Як регламентовано ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Як видно з копії вироку суду першої інстанції, суд, мотивуючи висновок про винуватість  ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 
ч. 2 ст. 185 КК, послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК.
 
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, та кваліфікація її дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються та не заперечуються.
 
Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку з призначенням ОСОБА_5 покарання за правилами 
ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень колегія суддів вважає необґрунтованими.
 
У поданій прокурором апеляційній скарзі  оскаржувалось застосування до засудженої 
ч. 4 ст. 70 КК, оскільки вона вже відбула покарання.
 
Апеляційний суд, розглядаючи скаргу в межах апеляційної скарги, відмовив у її задоволенні, при цьому позицію обґрунтував посиланням на ч. 4 ст. 70 КК, що за правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
 
Таким чином, з огляду на наведені вимоги закону, остаточне покарання має бути призначено обвинуваченій з урахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК, незалежно від того, що покарання за попереднім вироком нею повністю відбуто до ухвалення нового вироку.
 
При цьому позиція апеляційного суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладену у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 15 лютого 2021 року у справі № 760/26543/17, згідно з якою для призначення покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів має значення саме призначення попередніми вироками засудженому покарання, а не їх відбуття.
 
Заступник прокурора області подав касаційну скаргу однак з інших підстав, посилаючись на фактичну заміну покарання, однак його доводи є необґрунтованими, а посилання на рішення Верховного Суду є безпідставними, оскільки вони стосувались інших правових ситуацій, зокрема постанова від 3 червня 2021 року у справі № 199/1926/19, стосується випадку, коли особа уже засуджена із застосуванням ст. 75 КК і їй призначено реальне покарання, вказане стосується і п. 23 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», тобто мова йшла про погіршення становища особи наступним вироком. Тому кожен із вироків підлягав самостійному виконанню.
 
З врахуванням того, що в даному випадку ОСОБА_5 засуджена із застосуванням приписів ст. 75 КК і її становище покращено, покарання за попереднім вироком вона відбула, суд ретельно обґрунтував підстави звільнення від відбування покарання, тому судами у цьому провадженні правильно застосовано положення ч. 4 ст. 70 КК.
 
Зміст ухвали апеляційного суду не суперечить вимогам статей 370, 419 КПК. Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду, вмотивованість його висновків прокурор у касаційній скарзі не навів.
 
Оскільки інших істотних доводів щодо незаконності вироку місцевого суду й ухвали апеляційного суду прокурор у касаційній скарзі не навів, а наведені у касаційній скарзі мотиви свідчать про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора  ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 травня 2021 року щодо ОСОБА_5 .
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                               ОСОБА_2                                     ОСОБА_3