23.09.21
22-ц/812/1468/21
Провадження №22-ц/812/1468/21
ПОСТАНОВА
Іменем України
23 вересня 2021 року                                                        м. Миколаїв
                                                                                      справа № 471/1080/20
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.
суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,
переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Братського районного суду Миколаївської області, ухвалене 24 травня 2021 року під головуванням судді Гукової І.Б., дата складання повного тексту судового рішення не зазначена,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позивач зазначав, що 15 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір про комплексне банківське обслуговування, на підставі якого відповідач отримала «Картку комфорту» з відновлювальною кредитною лінією на суму 75 000 грн зі сплатою 55 % річних. 28 січня 2019 року ПАТ «Альфа-Банк» відступило право вимоги за цим кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ВЕСТА». 29 січня 2019 року ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал». 
Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом, що станом на 27 листопада 2020 року складає 57 971 грн 43 коп., з яких 11 500 грн заборгованість за тілом кредиту, 21грн12коп. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 12 282грн 84коп. - заборгованість за відсотками з дати відступлення права вимоги по дату розрахунку заборгованості, 29 208 грн. 06 коп. - пеня; 2009 грн 78 коп. – подвійна облікова ставка НБУ; 1913 грн 60 коп. - втрати від інфляції; 1036 грн.03 коп. - 3% річних.
Представник ОСОБА_1  – адвокат Киричук В.В. - позов не визнав. Зазначив, що відповідачка кредитного договору з банком не укладала, коштами не користувалася, зі змісту договорів факторингу не вбачається переходу прав саме за її кредитним договором, оскільки жодного додатку до вказаних договорів не додано. Також зазначав, що виконавчим написом нотаріуса з неї вже було стягнуто заборгованість за кредитом у розмірі 77489,21 грн. На підставі, зазначеного просив у задоволенні позову відмовити. Крім того, відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності.
Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 24 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Капітал», посилаючись на порушення судом норм матеріального, просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначали, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Висновок суду про сплив строку позовної давності за цими вимогами є помилковим, оскільки вони не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України. 
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу в зв`язку із ненаданням позивачем акту виконаних робіт або специфікації витраченого часу адвоката тощо, а також квитанції до прибуткового касового ордеру апелянтом не оскаржувалось.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила залишити апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал» без розгляду, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. 
Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. 
Частиною 2 ст. 625 ЦК встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не вставлений договором або законом. 
У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Судом першої інстанції встановлено, що 15 серпня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб шляхом акцептування відповідачкою у відповідній анкеті-заяві публічної пропозиції ПАТ "Альфа-Банк" на укладення такого Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. 
Відповідно до Додатку до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту "Картка комфорту"), підписаного сторонами договору 15 серпня 2013 року, Банк та ОСОБА_1 погодили, що Банк відкрив їй рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривні та випустив міжнародну платіжну карту MasterCard Standart строком дії 3 (три) роки з моменту її випуску (пункт 1. Додатку до Договору). Зі змісту пунктів 2.1.-2.3 цього Додатку до Договору вбачається, що сторони домовились встановити ліміт відновлювальної кредитної лінії - 75 000,00 грн., процентну ставку за користування коштами відновлювальної кредитної лінії - 55 % річних на торгові операції та на операції зняття коштів, розмір обов`язкового мінімального платіжу - 7% від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією, дату сплати обов`язкового мінімального платежу за кредитом - 3 числа.
Справжність особистого підпису ОСОБА_1 на анкеті-заяві публічної пропозиції ПАТ "Альфа-Банк" на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту "Картка комфорту"), на Додатку до цього Договору, довідці про умови кредитування з використанням Картки комфорту» та заяві на відкриття поточних рахунків в ПАТ «Альфа-Банк» відповідачкою не спростовано.
Встановивши такі обставин, суд першої інстанції правильно виходив з того, що між ОСОБА_1 та ПАТ "Альфа-Банк" було укладено кредитний договір, в якому сторони узгодили конкретні умови кредитування, зокрема щодо розміру і порядку повернення кредитних коштів, нарахування процентів, на підставі чого Банк відкрив відповідачці відновлювальну кредитну лінію.
28 січня 2019 року між ПАТ "Альфа-Банк" та ТОВ "ФК "ВЕСТА" було укладено Договір факторингу № 2019-1АБ/ВЕСТА, відповідно до якого ПАТ "Альфа-Банк" відступило ТОВ "ФК "ВЕСТА" а ТОВ "ФК "ВЕСТА" набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 600256930 від 15.08.2013 року, укладеного між ПАТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_1 29 січня 2019 року між ТОВ "ФК "ВЕСТА" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено Договір відступлення прав вимоги № 29-01/19/2, відповідно до якого ТОВ "ФК "ВЕСТА" відступило ТОВ "Вердикт Капітал" а ТОВ "Вердикт Капітал" набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 600256930 від 15.08.2013 року, укладеного між ПАТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з реєстру договорів, права вимоги за якими відступлено. де зазначено договір № 600256930 від 15.08.2013, укладений з відповідачкою.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідно до ч. 2 ст. 512, ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦПК України ТОВ "Вердикт Капітал" наділено правом грошової вимоги до ОСОБА_1 .
Судом першої інстанції встановлено, що на час передачі права вимоги від ТОВ "Фінансова компанія "Веста" до ТОВ "Вердикт капітал" загальна сума заборгованості відповідачки складала 40729,22 грн., з яких 11 500 грн - заборгованість за тілом кредиту, 21 грн 12 коп. - заборгованість за відсотками, 29 208грн. 06коп. – пеня, як це вбачається із витягу з Додатку №1-2 до договору відступлення прав вимоги № 29-01/19/2 від 29.01.2019 року.
ОСОБА_1 судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувала.
Доводів щодо незгоди апелянта із встановленим судом розміром заборгованості відповідачки на момент передачі права вимоги за кредитним договором до позивача апеляційна скарга не містить, а тому відповідно до ст. 367 ЦПК України відсутні підстави для задоволення викладеного у скарзі клопотання ТОВ "Вердикт капітал" про витребування у АТ "Альфа-Банк" первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту позивачці та детального розрахунку заборгованості.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, а відповідачем подано заяву про застосування такого строку.
Проте повністю погодитися з таким висновком колегія суддів не може.
Згідно умов укладеного ПАТ "Альфа-Банк" із ОСОБА_1 кредитного договору від 15 серпня 2013 року відповідачці було відкрито рахунок та видана платіжна картка зі строком дії 3 роки, відомостей щодо перевипуску платіжної картки матеріали справи не містять. Отже, враховуючи умови кредитного договору у межах строку кредитування - до 15 серпня 2016 року ОСОБА_1 мала повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у передбаченому договором розмірі. Починаючи з 16 серпня 2016 року відповідачка мала обов`язок повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами.
За такого, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Так, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 процентів в розмірі 12 282грн. 84 коп., за користування кредитними коштами, нарахованих Банком за період поза межами погодженого сторонами строку кредитування, є безпідставними.
За такого, колегія суддів вважає, що в задоволенні таких вимог позивача слід відмовити за необґрунтованістю, а не за пропуском строку позовної давності.
Також є безпідставними вимоги позову про стягнення з відповідачки подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 2 009 грн 78 коп., оскільки позивачем не обґрунтовано підстав для застосування такої відповідальності, а тому у їх задоволенні слід відмовити за необґрунтованістю, а не за пропуском строку позовної давності.
Разом із тим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову за пропуском строку позовної давності у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості відповідачки: за тілом кредиту в розмірі 11 500 грн., за відсотками в розмірі 21 грн 12 коп. та за пенею в розмірі 29 208грн. 06коп., нарахованих в межах строку кредитування.
Так, загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 
Таким чином, враховуючи дату звернення ТОВ "Вердикт Капітал" з даним позовом – 11 грудня 2020 року, суд першої інстанції правильно встановив, що позовні вимоги про стягнення тіла кредиту, процентів та пені, нарахованих в межах строку кредитування, заявлені з пропуском строку позовної давності, а тому обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. При цьому суд вірно виходив з того, що статтею 259 ЦК України передбачена можливість збільшення позовної давності за домовленістю сторін, про що повинен бути укладений договір у письмовій формі, тоді як позивачем не було доведено укладання такого договору із відповідачкою. 
Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права при вирішенні вищезазначених позовних вимог.
Разом із тим колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення у повному обсязі вимог Банку про стягнення втрат від інфляції та 3% річних, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Так, за змістом ст. 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Враховуючи, що починаючи з 16 серпня 2016 року (після закінчення строку кредитування) відповідачка мала обов`язок повернути всю заборгованість за договором, проте цього не виконала, то кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.
Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
З огляду на викладене з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню втрати від інфляції та 3% річних, нараховані на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в межах строку позовної давності, тобто, за період з 11 грудня 2017 року.
Отже всього з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 2 949грн60коп. (1 913 грн 60 коп. втрат від інфляції + 1 036 грн 00коп 3% річних).
За таких обставин, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, то відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення – про часткове задоволення позову.
Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог (5%) з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Вердикт Капітал" підлягає стягненню відшкодування судового збору в загальному розмірі 262 грн 75 коп. ((2 102грн. + 3 153 грн.) х 5%).
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.
Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 24 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» втрати від інфляції в розмірі 1 913 грн 60 коп. та 3% річних в розмірі 1 036 грн 00коп, разом – 2 949 грн 60 коп. (дві тисячі дев`ятсот сорок дев`ять гривень шістдесят копійок).
В іншій частині позову – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відшкодування судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальному розмірі 262 грн 75 коп. (двісті шістдесят дві гривні сімдесят п`ять копійок).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                     В.В. Коломієць 

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 29 вересня 2021 року.