УХВАЛА

09 серпня 2021 року 
м. Київ
справа № 140/3184/21
адміністративне провадження № К/9901/28260/21  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Калашнікової О.В.,  Мартинюк Н.М., 
перевіривши касаційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2021 року у справі №140/3184/21 за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про скасування постанови,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови від 28 серпня 2019 року ВП53674295 про стягнення виконавчого збору у розмірі 156403,60 грн.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до Закону України «Про виконавчий збір» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми. Після відкриття виконавчого провадження 31 березня 2017 року державним виконавцем було фактично стягнуто із боржника 14388,55 гривень, що не призвело до фактичного виконання рішення суду у спосіб, визначений у виконавчому листі. Виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою. Тому з врахуванням викладеного, у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 156403,60 грн. Таким чином, за приписами частини другої статті 27 Закону №1404- VIII (в редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття провадження від 31 березня 2017 року) в якій пунктом 3 стягнуто виконавчий збір, розмір виконавчого збору міг бути встановлений залежно від суми, що фактично стягнута, отже виконавчий збір підлягав стягненню в розмірі 1438,86 грн. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2021 року, позов задоволено.
Судові рішення мотивовані тим, що постанова відповідача від 28 серпня 2019 ВП53674295 про стягнення виконавчого збору у розмірі 156403,60 грн є протиправною та підлягає скасуванню. Суди зазначили, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону України №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та стаття 13 КАС України.
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Стаття 287 КАС України визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. 
З матеріалів касаційної скарги слідує, що в цій справі спір виник у відносинах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця.
За такого правового врегулювання оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Аналіз ухвалених у цій справі судових рішень та встановлених обставин справи і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовної практики в такій категорії адміністративних справ.
Поряд з цим, проаналізувавши зміст постанов Верховного Суду на які у касаційній скарзі посилається позивач та зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів констатує, що правовідносини та предмет спору у них є різними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
Законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
З огляду на вказане, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 КАС України,  

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2021 року у справі №140/3184/21 за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про скасування постанови.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	В.М. Соколов О.В. Калашнікова   Н.М. Мартинюк