ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6726/21 Справа № 213/25/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Князєва Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 213/25/21
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді -       Зубакової В.П.
суддів -                           Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2021 року, яке ухвалене суддею Князєвої Н.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 березня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», на теперішній час Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі – АТ «ПІВДГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`ю. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він, працюючи у відповідача в шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання, у зв`язку із чим, висновком МСЕК від 18.05.2017 року, йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 15 % з 10 травня 2017 року до 01 червня 2018 року, з наступним переоглядом 01 травня 2018 року.
Висновком МСЕК від 04.06.2020 року при повторному переогляді, позивачу ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 15 % з 01.06.2020 року до 01 червня 2022 року, з наступним переоглядом 01.05.2022 року.
Вважаючи причиною отриманого професійного захворювання тривалу роботу у відповідача в шкідливих умовах праці, просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 150 000, 00 грн. 
Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з АТ «ПІВДГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в зв`язку з ушкодженням здоров`я, у розмірі 23 000,00 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб.
Стягнуто з АТ «ПІВДГЗК» на користь держави судові витрати у розмірі 840,80 грн.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на його користь, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманого професійного захворювання, втратив 15 % професійної працездатності, а неодноразові курси лікування йому не допомагають.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач АТ «ПІВДГЗК» просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 05.03.1999 року по 31.08.2017 року працював слюсарем з ремонту устаткування на дробильній фабриці та машиністом живильника, машиністом конвеєра в Управлінні дробильно - транспортного комплексу ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», ПАТ «Південний ГЗК», правонаступником яких є АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (а.с. 11- 12).
31.08.2017 року – позивач звільнений за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію за віком за ст. 38 КЗпП України.
Відповідно до пунктів 7,8,9,10 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 березня 2017 року, ОСОБА_1 встановлено діагноз: сидеросилікоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої ст.., група «А». Легенева недостатність першого-другого ст.
Відповідно до п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 березня 2017 року, професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи машиністом конвеєра (підземні роботи) ДФ № 1, УДТК (10.09.2003 – теп.час) в ВАТ «ПівдГЗК» (з 20.01.2014 року ПІВДГЗК) ОСОБА_1 виконував роботи по керуванню конвеєрами і привідною станцією конвеєра та їх обслуговування; регулюванню натягу і руху стрічки; чищенню роликів, роликоопор, рам, тічок; виявленню та усуненню недоліків обладнання; змиву зливних канав в масло станціях. Внаслідок недосконалості робочого місця, ОСОБА_1 підпадав під вплив пилу, концентрація якого, перевищувала нормативні показники.
Працюючи електрозварником дробильно-сортувальної фабрики ш. «Батьківщина» об`єднання «Кривбасруда» (16.02.1993 – 22.11.1993), підземним електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування з повним робочим днем під землею (14.12.1993 – 17.02.1994) та підземним гірничим робітником (17.02.1994 – 12.09.1994) дільниці № 6 ш. «Батьківшина» Об`єднання «Кривбасруда», електрогазозварником УПТК АТЗТ «Криворіжстальконструкція» (17.02.1995 – 05.06.1995), прибиральником гарячого металу сортопрокатного цеху № 2 КМК «Криворіжсталь» (16.05.1996 – 04.06.1996), підземним гірничим робітником шахти № 1 імені Артема дільниці №3 РУ імені Кірова ВО «Кривбасруда» (15.10.1996 – 01.01.1997), гірником очисного забою з повним робочим днем на підземних роботах дільниці № 3 шахти «Більшовик» шахтоуправління «Октябрське» (12.03.1997 – 13.05.1997), слюсарем – ремонтником конвертерного цеху КМК «Криворіжсталь» (11.09.1997 – 07.05.1998), слюсарем черговим та з ремонту устаткуванняДФ № 1 ВАТ «Південний ГЗК» (05.03.1999 – 19.05.1999) ОСОБА_1 також виконував роботи пов`язані з впливом пилу, концентрація якого, перевищувала нормативні показники.
Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 березня 2017 року, причиною професійного захворювання позивача є вміст пилу з вмістом вільного діоксину кремнію в повітрі робочій зони, які перевищували гранично допустимий рівень.
Висновком МСЕК від 18.05.2017 року, йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 15 % з 10 травня 2017 року до 01 червня 2018 року, з наступним переоглядом 01 травня 2018 року.
Висновком МСЕК від 04.06.2020 року при повторному переогляді, позивачу ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 15 % з 01.06.2020 року до 01 червня 2022 року, з наступним переоглядом 01.05.2022 року.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 березня 2017 року, причиною професійного захворювання позивача є вміст пилу з вмістом вільного діоксину кремнію в повітрі робочій зони, які перевищували гранично допустимий рівень.
Отже, роботодавець АТ «ПІВДГЗК», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини АТ «ПІВДГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці, відповідно до нормативно-правових актів.
Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває задишку, його турбує сухий кашель, біль у грудній клітині, порушення душевної рівноваги, він має поганий сон. Позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, розпачу. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи, в яких зафіксований стійкий дистабілізаційний стан його здоров`я, внаслідок чого позивач переносить моральні страждання.
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.      
Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.
Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача, у шкідливих умовах, що стало причиною його професійних захворювань, які потягли за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах. 
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування   моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. 
Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі, на теперішній час, 15 %. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває задишку, його турбує сухий кашель, біль у грудній клітині, порушення душевної рівноваги, він має поганий сон. Позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, розпачу. Періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я не спостерігається.
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманого професійного захворювання, що потягло втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності, тривалості праці позивача в шкідливих умовах, що перевищували нормативи на АТ «ПІВДГЗК»(16 років 02 місяці), що потягло втрату працездатності, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 23 000,00 грн. до 50 000,00 грн.
Згідно положення закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. 
Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.
Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з чим, з відповідача АТ «ПІВДГЗК»на користь держави, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1261,20 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (840,80 грн. х 150%).
В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2021 року, змінити, збільшити розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 з 23 000,00 гривень до 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» за подання апеляційної скарги позивачем, на користь держави, судовий збір у розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривень 20 (двадцять) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 28 липня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: