КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

єдиний унікальний номер справи №759/21334/2020
номер провадження №22-ц/824/8908/2021
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ                            УКРАЇНИ
 
29 червня 2021 року  Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді	     Білич І.М.,	
суддів	                     Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.,	
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Святошинського районного суду м. Києва Шум Л.М.,
по цивільній справі № 759/21334/2020 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
в с т а н о в и л а :
 
У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 17 квітня 2018 року у розмірі 14 110, 43 грн., а також судові витрати по справі.
В обґрунтування своїх позовних вимог вказуючи на те, що 17 квітня 2018 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, чим порушив умови кредитного договору. Станом на 26 жовтня 2020 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням процентів за користування кредитом та штрафів становила 14 110, 43 грн. 
 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 17 квітня 2018 року в розмірі 10748 грн. 53 коп., судові витрати в розмірі 2102 грн. 00 коп.., в іншій частині відмовлено.
 
Не погоджуючись з рішенням, в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 3 361,90 грн., представник банку звернувся з апеляційною скаргою,  за результатами розгляду якої просив  суд  скасувати рішення в частині відмови  у стягнення заборгованості за відсотками та постановити в цій частині нове рішення.
Вказуючи при цьому на необґрунтованість висновків суду першої інстанції, не повне з`ясування обставин справи, зокрема те, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку. Боржник користувався кредитом, значить ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти. Відповідно до ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, фактичне прийняття пропозиції та сплата періодичних платежів є акцептом. До матеріалів справи додано не тільки тарифи із сайту банку, а й паспорт споживчого кредиту, особисто підписаний відповідачем, в якому чітко зазначені всі умови кредитування, строки, процентна ставка, та інші умови кредитування. Таким чином, наголошував, що судом першої інстанції  необґрунтовано відмовлено у стягнення відсотків, оскільки такі умови сторонами погоджувались.
 
Відзив на апеляційну скаргу подано не було.
 
Відповідно  до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у  справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного  провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції  без повідомлення учасників справи.
У порядку ч. 13 ст. 7  ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що доводи апеляційної скарги не містять у собі посилань на невідповідність висновків суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту рішення суду в цій частині не переглядається судом апеляційної інстанції.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
 
Судом встановлено, що 17 квітня 2018 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 12).
Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , станом на 26 жовтня 2020 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 14110,43 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10748,53 грн., заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 3361,90 грн.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, суд першої інстанції визнавав необґрунтованими вимоги позивача. Виходячи з того, що у заяві позичальника від 17 квітня 2018 року процентна ставка не зазначена як і відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Також суд першої інстанції вказував на те, що банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема, пеню за прострочене зобов`язання, пеню за несвоєчасність сплати боргу і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.
Водночас, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Відтак, відсутніми є підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Суд першої інстанції послався на правову позицію про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), якщо такі Умови не містять підпису позичальника, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та позицію Великої Палати Верховного Суду 03 липня 2019 при розгляді справи № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
 
Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.
 
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами у розмірі 3361, 90 грн.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно  не було взято до уваги на час постановлення судового рішення наявність в матеріалах справи підписаного відповідачем паспорту споживчого кредиту, в якому також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування  (а.с.13,14).
Паспорт продукту підписано боржником особисто.
Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору  та паспорт споживчого кредиту позичальник, відповідно до ст. ст. 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання( а.с.12 зворот).
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч.1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність - п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
            
            З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог позивача щодо стягнення відсотків підлягає скасуванню з постановленням нового  в цій частині за правилами ст. 376 ЦПК України  про задоволення вимог позивача, а саме стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 3361, 90 грн.
 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 153, 00 грн. сплаченого судового збору. 
 
Керуючись ст.ст. 7, 368, 369, 374, 376, 381-384, 387  ЦПК України, колегія суддів, -
 
п о с т а н о в и л а  :
 
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни  задовольнити.  
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року  скасувати в частині відмови у  задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками, та постановити в цій частині нове судове рішення за яким;
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набержна Перемоги, буд. 50, ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_2 , МФО № 305299) заборгованість за простроченими відсоткам за договором б/н від 17 квітня 2018 року у розмірі 3361, 90 (три тисячі триста шістдесят  одну гривню дев`яносто копійок).
 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набержна Перемоги, буд. 50, ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_2 , МФО № 305299)  судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три гривні) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Суддя - доповідач:                                
 
Судді: