ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1306/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/6229/19 Категорія: 314000000 	Троян Т. Є. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       29 липня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Бондаренка С.І.
за участю секретаря Чуйко А.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 квітня 2021 року у справі за  позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору фіктивним, повернення майна та зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу дійсним, -

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року  ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом. 
В обґрунтування позовних вимог вказувала, що зі змісту договору купівлі-продажу транспортного засобу №2182 від 19.09.2017 року продавцем автомобіля, власником якого є позивач ОСОБА_6 зазначений ТОВ «Логістик-Транс Сервіс» в особі Мельник С.Ю. Проте власник автомобіля ніколи не уповноважувала вказану юридичну особу реалізувати автомобіль Scoda Octavia Tour 1.61, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 та ніколи не давала доручення на вчинення вказаних дій. З пояснень відповідача ОСОБА_3 вбачається, що він став власником автомобіля 27.08.2011 року, сплативши за автомобіль 14800 доларів США ОСОБА_5 (який на той час був чоловіком позивачки), тобто раніше ніж був укладений спірний договір купівлі-продажу транспортного засобу №2182 від 19.09.2017р., в якому продавцем автомобіля, який належав ОСОБА_6 зазначений ТОВ «Логістик–Транс Сервіс». Тобто, укладаючи спірний договір купівлі-продажу транспортного засобу №2182 від 19.09.2017 року, укладеного між ТОВ «Логістик-Транс Сервіс» та ОСОБА_3 , відповідач не бажав настання правових наслідків, обумовлених даним договором. Таким чином, договір купівлі-продажу транспортного засобу №2182 від 19.09.2017 року є фіктивним, оскільки ОСОБА_3 уклавши його ввів в оману третю особу – регіональний Сервісний центр МВС щодо фактичних обставин правочину та дійсних намірів його учасників. Також, ОСОБА_3 було відомо, що зобов`язання за цим договором щодо передання коштів та автомобіля не буде виконано, оскільки він вже вважає себе власником цього автомобіля з 27.08.2011 року, за які вже сплатив кошти.
Власник автомобіля ОСОБА_6 не отримала у зв`язку із укладенням спірного договору купівлі-продажу транспортного засобу №2182 від 19.09.2017 року коштів ані від ТОВ «Логістик-Транс Сервіс», ані від ОСОБА_3 . 
ОСОБА_1 просила суд визнати фіктивним договір купівлі-продажу транспортного засобу №2182 від 19.09.2017 року, укладеного між ТОВ «Логістик-Транс Сервіс» та ОСОБА_3 з продажу автомобіля Scoda Octavia Tour 1.61, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 ; зобов`язати ОСОБА_3 повернути законному власнику – ОСОБА_6 зазначений автомобіль Scoda Octavia Tour 1.61, 2008 року випуску.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічним позовом, який мотивували тим, що між ними та ОСОБА_2 та ОСОБА_5 27 серпня 2011 року під час посвідчення довіреності фактично був укладений удаваний правочин, яким фактично сторони приховали укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу Scoda Octavia Tour 1.61, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. (на момент укладення договору) НОМЕР_3 . А тому витребування та повернення майна, набутого у власність правомірно є неможливим, оскільки за нотаріально посвідченою односторонньою угодою, укладеною однією стороною на користь іншої сторони, був прихований інший правочин, який вони насправді вчинили, а саме - договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки за цією угодою подружня пара ОСОБА_7 передала власникам майна – ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (позивач за первісним позовом) грошові кошти у розмірі 14 800 доларів США, що підтверджується розпискою від 27.08.2011 року, а продавець автомобіля передала покупцю автомобіль та довіреність з правом його відчуження та підписання всіх необхідних для цього документів. 
Просили визнати усний договір купівлі-продажу транспортного засобу Scoda Octavia Tour 1.61, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. (на момент укладення договору) НОМЕР_3 , укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 та ОСОБА_5 27 серпня 2011 року під час посвідчення довіреності, дійсним; стягнути з ОСОБА_6 судовий збір та витрати по правовій допомозі.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 квітня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору фіктивним, повернення майна відмовлено.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу дійсним відмовлено.
Судове рішення мотивовано тим, що доказів фіктивності договору купівлі-продажу від 19.09.2017 року за № 2182, укладеного між ТОВ "Логістик-Транс Сервіс" в особі Мельник С.Ю. та ОСОБА_3 та договору комісії на підставі якого діяло ТОВ "Логістик-Транс Сервіс", позивачкою та її представником в судове засідання не надано, також не було доведене перевищення обсягу повноважень за довіреністю від 27.08.2011 року, виданої позивачкою на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Вказана довіреність на момент укладення договору купівлі-продажу від 19.09.2017 року за № 2182 була чинною.
Щодо вимог зустрічного позову, то суд першої інстанції встановив, що письмовий договір купівлі-продажу спірного автомобіля між позивачем ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_6 не укладався, відповідач ОСОБА_6 , скасувавши довіреність 12.07.2019 р. фактично заперечує, що отримувала кошти за розпискою в рахунок продажу автомобіля Scoda Octavia Tour 1.61, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 . Вказане свідчить, що сторони не дотрималися порядку укладення договору купівлі-продажу автомобіля, а відтак, суд не може вважати його удаваним правочином, укладеним з метою приховування договору купівлі-продажу автомобіля. За фактом неукладеності договору у сторін не виникає жодних цивільних прав та обов`язків щодо спірного майна.
Оскільки суду не надано жодного належного і допустимого доказу укладення між сторонами договору купівлі-продажу автомобіля, сплати коштів за придбання цього автомобіля, довіреність не була удаваним правочином, так як сторони розуміли, який саме правочин вони вчиняють і бажали його укласти, то суд не вбачає порушення права позивача, за захистом якого спрямоване його звернення до суду і вважає, що позов є безпідставним, не доведеним належними доказами, а тому до задоволення не підлягає.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду необґрунтованим та незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та винести нову постанову, якою повністю задовольнити первісний позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд за наявності доказів того, що за спірним договором купівлі-продажу в 2017 році, покупець ОСОБА_3 не сплачував власнику автомобіля жодних грошових коштів, що письмово визнавали відповідачі, за відсутності будь-яких документів, які б свідчили про уповноваження позивачки ТОВ «Логістик-Транс Сервіс» продавати в 2017 році, та за наявності письмових свідчень відповідачів про те, що в 2017 році, укладаючи договір купівлі-продажу автомобіля вони не вважали, що придбавають спірний автомобіль, оскільки вважають себе власниками цього автомобіля з 2011 року, дійшов невірних висновків щодо обставин справи.
Вказує, що внутрішня воля сторін в 2017 році, під час укладання спірного правочину, не відповідала зовнішньому її прояву, оскільки не має жодних доказів того, що позивачка уповноважувала ТОВ «Логістик-Транс Сервіс» продавати її автомобіль. Судом не здобуто доказів того, що покупець ОСОБА_3 придбав автомобіль, і сплатив за нього в 2017 році грошові кошти власнику автомобіля.
Крім того, відповідачі за первісним позовом стверджували, що спірний автомобіль вони фактично придбали ще у 2011 році, з чого слідує, що в 2017 році договір купівлі-продажу автомобіля укладався не з метою його реального придбання, а лише, як стверджували відповідачі, для реєстрації свого права власності, яке виникло у них в 2011 році.
Таким чином, відповідачі підтвердили, що в 2017 році, на момент укладення спірного правочину, вони уклали фіктивний правочин, лише з метою реєстрації права власності на спірний автомобіль за ОСОБА_3 , щоб не повертати його позивачці.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.
Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
З огляду на вимоги апеляційної скарги, перегляду в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції підлягає в межах первісних позовних вимог, оскільки в частині зустрічного позову учасниками справи не оскаржувалося.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,  ОСОБА_9 на праві власності належав автомобіль марки Scoda Octavia Tour 1.61, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , колір сірий.
27.08.2011 року ОСОБА_9 на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_4 видала довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Міняйло І.П. за № 3118, строком на 10 років. За умовами довіреності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надано право представляти інтереси власника з питань, в тому числі відчуження автомобіля, переобладнання, укладання та підписання договорів цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування майном.
Згодом, ОСОБА_3 19.09.2017 року, уклав з ТОВ "Логістик-Транс Сервіс" в особі ОСОБА_10 договір купівлі-продажу за № 2182, відповідно до якого, придбав вказаний автомобіль Scoda Octavia Tour 1.61, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 у власність та 19.09.2017 року зареєстрував право власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію права власності транспортного засобу НОМЕР_4 .
Аналізуючи зміст спірного договору купівлі-продажу від 19.09.2017 року за № 2182, укладеного з ТОВ "Логістик-Транс Сервіс" в особі Мельник С.Ю.  та ОСОБА_3 вбачається, що він укладений між юридичною особою ТОВ "Логістик-Транс Сервіс" в особі Мельник С.Ю., який діє на підставі договору комісії та ОСОБА_3 .
Відповідно до п.1.1 на умовах вказаного договору, продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб Scoda Octavia Tour 1.61, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 . Згідно п.3.1. за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 48700 грн.
В подальшому, позивачкою за заявою від 12.07.2019 року довіреність від 27.08.2011 року №3118 була скасована, тобто майже через 2 роки після реєстрації права власності на автомобіль за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.2017 року за № 2182.
Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків
Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою–третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з частиною першою статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
Відповідно до статті 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.
Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 ЦК України).
Статтею 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.
Згідно з частинами першою, третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
У довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчиняти представнику, при цьому зазначені дії мають бути правомірними, конкретними та здійсненими.
Суттю представництва є вчинення представником правочинів від імені та в інтересах особи, яку представляють, відповідно до наданих йому повноважень. Саме тому правочин, вчинений представником, породжує права і обов`язки для сторони, яку представляють, якщо він здійснений представником в межах повноважень.
Під перевищенням повноважень слід розуміти ситуацію, коли представник має певні повноваження на вчинення правочину, проте вчиняє його з відхиленням від змісту та обсягу таких повноважень. Тобто, відбувається самостійне збільшення представником обсягу права на вчинення юридичних дій, визначених у довіреності.
У даній справі установлено, що на підставі довіреності від 27 серпня 2011 року ОСОБА_8 як власник автомобіля марки Scoda Octavia Tour 1.61, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , доручила, зокрема, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 представляти її інтереси з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією та відчуженням автомобіля, його переобладнанням, в т. ч. підписувати від її імені договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування автомобілем. 
Довіреність видана на десять років з правом виїзду за кордон та передоручення третім особам, дійсна до 27 серпня 2021 року, а також уповноважено оформляти на підставі довіреності відповідне свідоцтво в органах ДАІ.
Тобто, вказаною довіреністю ОСОБА_8 надала право  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відчужити належний їй автомобіль.
Установивши, що, видаючи довіреність, позивачка в такий спосіб здійснила волевиявлення щодо відчуження майна, надавши довіреним особам право розпоряджатися автомобілем, що включало в себе право продажу автомобіля на умовах на розсуд довірених, указана довіреність недійсною не визнавалася, на час укладення договору купівлі-продажу чинності не втратила, а тому вказаний автомобіля міг бути відчужений за договором купівлі-продажу. 
Щодо тверджень ОСОБА_6 , що нею договір комісії №2182 від 19.09.2017 року з ТОВ «Логістик-Транс Сервіс» не укладався, то колегія суддів їх відхиляє, з огляду на те, що доказів на підтвердження зазначених доводів нею надано не було, у судовому порядку вказаний договір також позивачкою не оспорювався, а тому зважаючи на презумпцію правомірності правочину, даний договір є чинним та дійсним. 
Щодо аргументів позивачки щодо фіктивності договору купівлі-продажу від 19.09.2017 року за № 2182, укладеного з ТОВ "Логістик-Транс Сервіс" в особі ОСОБА_10   та ОСОБА_3 , то колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частиною першою статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
З огляду на встановлені у справі обставини, на підставі вказаного договору було зареєстровано право власності на транспортний засіб за ОСОБА_3  відповідно до свідоцтва про реєстрацію права власності транспортного засобу НОМЕР_4 , що свідчить про настання юридичних наслідків за укладеним спірним договором, отже відбулось реальне настання правових наслідків, які обумовлені правовою природою вказаного правочину, тому підстав вважати його фіктивним колегія суддів не вбачає.
В частині того, що позивач ОСОБА_6 , як власник автомобіля, коштів від його реалізації не отримувала, то колегія суддів звертає увагу, що нею вимог про стягнення таких коштів заявлено не було і вказане не є предметом даного позову.
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 квітня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 29 липня 2021 року.

Судді: