ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 р. 	Справа № 440/5834/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Управління поліції охорони в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року по справі за адміністративним позовом  ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - 
В с т а н о в и в:
13.10.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльності Управління поліції охорони в Полтавській області щодо невиплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби;
- зобов`язати Управління поліції охорони в Полтавській області нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
- визнати протиправною бездіяльності Управління поліції охорони в Полтавській області щодо невиплати грошової компенсації середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні;
- зобов`язати Управління поліції охорони в Полтавській області нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що він був звільнений з Управління поліції хорони в Полтавській області з посади поліцейського водія взводу № 1 роти охорони об`єктів та публічної безпеки Кременчуцького міжрайонного відділу управління поліції охорони в Полтавській області з 30.11.2018 року за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України від 02.07.2015 року
№ 580-VIII «Про національну поліцію» (далі – Закон № 580-VIII) (за власним бажанням). На день його звільнення вислуга років у календарному обчисленні складала 10 років 10 місяці 18 днів служби. Проте, звільняючи його зі служби, відповідач не виплатив одноразову грошову допомогу у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, чим допустив протиправну бездіяльність. Позивач вважає, що порушено його право на отримання такої допомоги, передбачене пунктом 10  постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплата пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі – Порядок № 393).
Заперечуючи проти вимог ОСОБА_1 , у відзиві на адміністративний позов Управління поліції охорони в Полтавській області вказує, що оскільки після звільнення зі служби в ОВС України позивач не набув права отримання пенсії згідно з  Законом України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2262-ХІІ), він не набув права й на отримання одноразової грошової допомоги, а тому, відмовляючи у виплаті допомоги, управління діяло відповідно до діючого законодавства.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 року (рішення ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково. 
Так, судовим рішенням визнано протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Полтавській області, що полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2  ст. 9 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
                    Зобов`язано Управління поліції охорони в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 2  ст. 9 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 10 календарних років служби.
                Стягнуто з Управління поліції охорони в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 24.605,01 грн., з утриманням    податків, зборів та інших обов`язкових платежів при виплаті.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Судом проведений розподіл судових витрат  стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління поліції охорони в Полтавській області частину витрат, понесених у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 420,40 грн.
Висновок суду вмотивований тим, що право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби пов`язане з наявністю 10 річної вислуги та звільненням з передбачених підстав, таким чином не набуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної допомоги за умови наявності 10 і більше років вислуги.
Також, суд, зважаючи на правову позицію Великої Палати, викладену в постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, враховував у даному випадку ту    обставину, що позивач тривалий час    не звертався до роботодавця та суду із вимогами про повний розрахунок, дійшов висновку щодо наявності підстав для зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 205.181,25 грн до 24.605,01 грн.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмови в задоволенні вимог та ухвалити у відповідній частині нове, яким зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з моменту звільнення по день фактичного розрахунку.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку – починаючи з 30.11.2018 року по момент здійснення повного розрахунку. 
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі Управління поліції охорони в Полтавській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Аргументи, наведені відповідачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.
Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
За приписами  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга Управління поліції охорони в Полтавській області підлягає частковому задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 317 КАС України частковому скасуванню, з наступних підстав.
Судом установлено, що наказом начальника Управління поліції охорони в Полтавській області від 30.11.2018 року № 344 о/с ОСОБА_1 звільнено з посади поліцейського водія взводу № 1 роти охорони об`єктів та публічної безпеки Кременчуцького міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Полтавській області з 30.11.2018 року за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII (за власним бажанням). Вислуга років на день його звільнення в календарному обчисленні складала 10 років 10 місяці 18 днів служби (а.с. 47).
25.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Управління поліції охорони в Полтавській    області із вимогою про нарахування та виплату належної йому одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (а.с. 48).
02.07.2020 року Управління поліції охорони в Полтавській області на звернення позивача надало відповідь, якою відмовило в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки він звільнений зі служби за власним бажанням, без права на пенсію, то відповідно не має права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, виплата якої регулюється, зокрема, ч. 2 ст. 9 Закону № 2262-ХІІ (а.с. 49-50).
Частково погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначено Законом № 580-VIII.
Правове регулювання служби в поліції регламентується  ст. 60 Закону № 580-VIII, згідно якої проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 102 Закону № 580-VIII, пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених  Законом № 2262-XII.
Відповідно до ч. 2  ст. 9 Закону № 2262-ХІІ, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим  Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Аналогічне положення закріплено в абзаці четвертому пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України  Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей  від 17 липня 1992 року № 393 (далі - Порядок № 393), за змістом якого військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Наведені положення пункту 10 Порядку № 393 не пов`язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям особою права на пенсію.
Системний аналіз наведених положень Закону № 2262-ХІІ дає підстави для висновку, що ч. 2  ст. 9 цього Закону  встановлює дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним у ній особам, зокрема, це особи, які мають право на пенсію та звільнені зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини за наявності вислуги років 10 років і більше.
Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби пов`язане з наявністю 10 річної вислуги та звільненням з передбачених підстав, зважаючи на що не набуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної допомоги за умови наявності 10 і більше років вислуги.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного суду від 26.06.2019 року № 821/3762/15-а, від 30.09.2020 року у справі № 821/952/17.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Судовим розглядом встановлено, що позивач звільнений з Управління поліції охорони в Харківській області за п. 7 (за власним бажанням)  ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII. Вислуга років служби останнього в органах поліції в календарному обчисленні склала 10 роки 10 місяців 18 днів.
Враховуючи зазначене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що за наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2  ст. 9 Закону № 2262-ХІІ, яка має разовий характер, у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявністю у нього 10 річної вислуги та звільненням з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII. 
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги Управління поліції охорони в Полтавській області про скасування судового рішення в частині, якою визнано протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Полтавській області та відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 2  ст. 9 Закону № 2262-ХІІ, в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 10 календарних років служби.
Щодо вимог апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 та вимог апеляційної скарги Управління поліції охорони в Полтавській області про скасування судового рішення в частині задоволення вимог позивача та стягнення з Управління поліції охорони в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів зазначає, що у рішення від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями ст. 117, 237-1  цього кодексу) Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Таким чином, як зазначено у згаданому Рішенні Конституційного Суду України, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Колегія суддів зауважує, що позивач може визначити остаточний обсяг своїх вимог до відповідача лише тоді, коли таке правопорушення буде припиненим, тобто відбудеться факт виплати йому одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Судовим розглядом не встановлений факт проведення Управлінням поліції охорони в Полтавській області остаточного розрахунку при звільнені позивача ОСОБА_1 . 
Відтак, вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому середнє грошове забезпечення (в позові - заробіток) за весь час затримки розрахунку при звільненні є передчасними, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.
Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє вимоги апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 та задовольняє вимоги апеляційної скарги Управління поліції охорони в Полтавській області в цій частині.
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги Управління поліції охорони в Полтавській області щодо скасування судового рішення в частині, якою судом відмовлено в задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 , оскільки судом першої інстанції означені обставини залишені поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів змінює судове рішення в означеній частині з підстав його прийняття.
Інші доводи апеляційних скарг означених висновків колегії суддів не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).  
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Полтавській області задовольнити частково.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року скасувати в частині, якою задоволені вимоги позову ОСОБА_1 про стягнення з Управління поліції охорони в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 24.605,01 грн. (двадцять чотири тисячі шістсот п`ять гривень одна копійка), з утриманням    податків, зборів та інших обов`язкових платежів при виплаті, з прийняттям нового судового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволені означених вимог.
В іншій частині, а саме, - в частині, якою задоволені вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 , рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року залишити без змін.
В іншій частині, а саме, - в частині, якою відмовлено у задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 , рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року змінити з підстав його прийняття.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова 	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова