ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2021 року	Львів	Справа № 1.380.2019.002438 пров. № А/857/10086/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року (головуючого судді Кузана Р.І., ухвалене відкритому судовому засіданні о 15 год. 08 хв. за правилами спрощеного позовного провадження в м. Львів повний текст рішення складено 09.03.2021) у справі №1.380.2019.002438 за позовом Личаківської районної адміністрації до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про демонтаж тимчасової споруди,-
ВСТАНОВИВ:

Личаківська районна адміністрація 15.05.2019 звернулася в суд з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в якому просить зобов`язати відповідача демонтувати самочинно встановлену тимчасову споруду на АДРЕСА_1 . 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року позов задоволено повністю. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує серед іншого, що він власник земельної ділянки, тому у нього відсутні підстави для укладення договору оренди земельної ділянки і як особа, яка не використовує конструктивні елементи благоустрою комунальної власності також немає підстав для укладення відповідного договору оренди. Також акти на які посилається позивач  від 01.02.2019 та від 04.12.2018 під час складення яких він не перебував не відповідають дійсності та є необґрунтованими.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №1.380.2019.002438 та ухвалою суду від 24.05.2021 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.
Згідно із частиною 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець 19.04.1996, є власником павільйону, що розташований на земельній ділянці, належній йому на праві приватної власності згідно з Державним актом IV-ЛВ № 039059 за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Львівської міської ради від 05.03.2009 № 2448 «Про внесення змін та доповнень до ухвали міської ради від 18.12.2008 №2311» внесено зміни до Перспективної схеми розміщення малих архітектурних форм, як частини комплексного благоустрою території міста згідно з додатком №1-ЗМ. Серед переліку суб`єктів підприємницької діяльності, які включені до вказаного додатку є ФОП ОСОБА_1 (тимчасова споруда за адресою: АДРЕСА_1 , приватна земельна ділянка – на 5 років).
Відповідно до ухвали Львівської міської ради №1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» від 02.03.2017, термін здійснення підприємницької діяльності в тимчасових спорудах, що розміщені на території м.Львова продовжено до 31.05.2018, згідно з додатком № 1, в якому зазначена спірна тимчасова споруда (п.76).
Пунктом 2 зазначеної ухвали встановлено, що після завершення зазначеного у п. 1 цієї ухвали терміну, у разі відсутності зауважень щодо розміщення тимчасових споруд та наявності всіх документів на їх встановлення, передбачених ухвалою міської ради від 23.04.2015 №4526 «Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у АДРЕСА_1 та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові», термін здійснення підприємницької діяльності у таких тимчасових спорудах продовжується до 31.05.2020.
Згідно з пунктом 5 цієї ухвали суб`єктам підприємницької діяльності, переліченим у додатку 1, до 01.09.2017 необхідно укласти договори на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою для розміщення тимчасових споруд, до 31.12.2017 привести всю необхідну документацію на розміщення тимчасових споруд відповідно до законодавства України та отримати паспорти прив`язки тимчасових споруд.
Ухвалою Львівської міської ради від 26.10.2017 № 2526 «Про внесення змін до ухвал міської ради від 02.03.2017 № 1568, від 27.04.2017 № 1888 та від 29.06.2017 № 2257» зазначені терміни продовжено до 31.12.2017 та до 28.02.2018 відповідно.
Поряд з цим, пунктом 7 ухвали Львівської міської ради від 02.03.2017 № 1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» встановлено мораторій на доповнення Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові новими тимчасовими спорудами терміном до 31.12.2019. 
Ухвалою Львівської міської ради за №3417 від 17.05.2018 «Про внесення змін до ухвал міської ради від 02.03.2017 № 1568, від 27.04.2017 № 1888 та від 26.10.2017 № 2526» було встановлено, зокрема « 1. Внести зміни до ухвали міської ради від 02.03.2017 №1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова»: 1.1. Викласти пункт 1 у новій редакції:
« 1. Продовжити термін здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах, які розміщені на території м. Львова до 31.12.2019 згідно з додатком 1, крім тимчасових споруд, зазначених у пунктах 88, 103, 128, 129, 130, 131, 132, 133, 134, 135, 136, 137, 138, 139, 140, 141, 142, 144, 145, 146, 147, 148, 149, 150 переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Галицькому районі м. Львова, тимчасових споруд, зазначених у пунктах 27, 42, 46, 54, 105, 114, 131, 200, 255, 271, 274, 275, 276 переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Залізничному районі м. Львова, тимчасових споруд, зазначених у пунктах 1, 29, 32, 62, 76, 99, 163 переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Личаківському районі м. Львова, тимчасових споруд, зазначених у пунктах 14, 103, 105, 107, 138, 140, 178, 184, 185, 230, 322, 324, 326, 329 переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Сихівському районі м. Львова, тимчасових споруд, зазначених у пунктах 28, 61, 62, 154, 155, 157, 158, 178, 213, 214, 262, 263, 267, 279, 280, 281, 290 переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м. Львова, тимчасових споруд, зазначених у пунктах 20, 119, 121, 125, 288, 304, 311, 314 переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Шевченківському районі м. Львова». 
У перелік для продовження здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 не включено у Комплексну схему розміщення тимчасових споруд як частини Програми комплексного благоустрою міста тимчасову спору, у якій здійснював діяльність ФОП ОСОБА_1 
12.11.2018 та 16.01.2019 позивач звертався до постійної комісії архітектури, містобудування та охорони історичного середовища з заявами про включення тимчасової споруди, яка йому належить та розташована за адресою: АДРЕСА_1 в комплексу схему розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності в м. Львові.
Згідно з витягом з протоколу № 135 засідання постійної комісії від 30.07.2019 одноголосно вирішено рекомендувати Управлінню архітектури та урбаністики надати висновки щодо вищевказаного питання.
Відповідно до листа Управління комунальної власності від 26.07.2018 № 4-2302- 1518 за ФОП ОСОБА_1 не обліковується укладення договору оренди конструктивних елементів благоустрою. Договір оренди земельної ділянки із відповідачем не укладався, що слідує із листа Управління земельних ресурсів Львівської міської ради від 26.07.2018 №4-2403-1824. Паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 у відповідача відсутній.
18.10.2018 інженером КП «Адміністративно - технічне управління» складено протокол №5-091б про адміністративне правопорушення, у якому зазначено, що ФОП ОСОБА_1 самочинно встановив тимчасову споруду за адресою: АДРЕСА_1 , чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.152 КУпАП. Протокол складено за участю ФОП ОСОБА_1 , про що свідчить його підпис у протоколі (аркуш справи 47).
15.11.2018 адміністративною комісією Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за самочинне встановлення тимчасової споруди на АДРЕСА_1 , та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн., що підтверджується постановою №188, і яка в силу ст.298 КУпАП є обов`язковою для виконання. Вказана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили, а штраф відповідачем сплачено добровільно, що підтверджується квитанцією №74 від 20.11.2018 (аркуш справи 58).
04.12.2018 Личаківська районна адміністрація листом №33-вих-4101 повідомила ФОП ОСОБА_1 про те, що відповідно до ухвали Львівської міської ради від 17.05.2018 №3417 «Про несення змін до ухвал міської ради від 02.03.2017 №1568, від 27.04.2017 №1888 та від 26.10.2017 №2526» йому не продовжено термін здійснення підприємницької діяльності у тимчасовій споруді, встановленій на АДРЕСА_1 .
Крім цього, повідомлено, що 07.12.2018 о 13:30 год. відбудеться обстеження вказаної тимчасової споруди за вказаною адресою за участі представників районної адміністрації КП «Адміністративно-технічне управління» Львівської міської ради (аркуш справи 20).
07.12.2018 комісією в складі представників районної адміністрації, представника КП «Адміністративно-технічне управління» та в присутності суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 здійснено обстеження тимчасової споруди на АДРЕСА_1 , під час якого встановлено, що у тимчасовій споруді здійснюється торгівельна діяльність продуктами та овочами, про що складено акт (аркуш справи 14).
20.12.2018 Личаківська районна адміністрація керуючись ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 № 4526 «Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові», ухвалою Львівської міської ради від 17.05.2018 № 3417 «Про внесення змін до ухвал міської ради від 02.03.2017 №1568, від 27.04.2017 №1888, від 26.10.2017 №2526», п.4.24. Положення про Личаківську районну адміністрацію та її структуру, затвердженим рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №977 від 01.11.2016, враховуючи, що тимчасова споруда, розміщена за адресою АДРЕСА_1 не увійшла до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд як частини Програми комплексного благоустрою міста, видала розпорядження №549 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 .».
Пунктом 1 вказаного розпорядження зобов`язано ФОП ОСОБА_1 добровільно демонтувати за власні кошти самочинно встановлену тимчасову споруду на АДРЕСА_1 у термін до одного місяця (аркуш справи 11).
26.12.2018 Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради листом із повідомленням про вручення надіслала копію вказаного вище розпорядження ФОП ОСОБА_1 (копію поштової квитанції долучено до матеріалів справи).
Згідно з актом обстеження комісії у складі представників районної адміністрації від 01.02.2019 вимоги розпорядження районної адміністрації №549 від 20.12.2018 ФОП ОСОБА_1 не виконано, тимчасову споруду не демонтовано (аркуш справи 13).
Невиконання відповідачем обов`язку щодо демонтажу самочинно встановленої тимчасової споруди на АДРЕСА_1 стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Згідно із частиною 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР) органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Згідно із пунктом 44 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку.
До компетенції виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (підпункт 7 пункту «а» статті 30 Закону №280/97-ВР).
Стаття 31 Закону №280/97-ВР встановлює, що виконавчим органам міських рад делеговано повноваження у галузі будівництва, зокрема, зі здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.
Відповідно до статті 73 Закону №280/97-ВР акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Місцеві органи виконавчої влади, підприємства, установи та організації, а також громадяни несуть встановлену законом відповідальність перед органами місцевого самоврядування за заподіяну місцевому самоврядуванню шкоду їх діями або бездіяльністю, а також у результаті невиконання рішень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, прийнятих у межах наданих їм повноважень.
Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначає Закон України «Про благоустрій населених пунктів» (далі – Закон №2807-IV).
Статтею 5 Закону №2807-IV встановлено, що управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.
Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №2807-IV передбачено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у сфері благоустрою населених пунктів віднесено забезпечення реалізації державної політики у цій сфері.
Суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів, у розумінні частини першої статті 12 Закону №2807-IV, є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.
Режим використання об`єктів благоустрою визначено статтею 14 Закону №2807-IV, яка передбачає, що такі об`єкти використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.
Відповідно до частини другої статті 21 Закону №2807-IV, до об`єктів благоустрою належать малі архітектурні форм, які визначаються цією правовою нормою як елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.
Крім цього, частинами 2-4 статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. 
Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. 
Механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності визначений Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 (далі - Порядок №244).
Відповідно до пункту 1.3 Порядку №244 тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.
Згідно з пунктами 1.5 та 1.6 Порядку №244 комплексна схема розміщення ТС в межах вулиці (скверу, бульвару, провулку, узвозу, проїзду, площі, майдану тощо), мікрорайону (кварталу), населеного пункту - це текстові та графічні матеріали, якими визначаються місця розташування ТС, розроблені з урахуванням вимог будівельних, санітарно-гігієнічних норм, а також існуючих містобудівних обмежень, вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та раціонального використання територій, охорони історико-культурної спадщини, земельно-господарського устрою.
Комплексна схема розміщення ТС та архітип розробляються за рішенням сільської, селищної, міської, районної ради суб`єктом господарювання, який має ліцензію на виконання проектних робіт, або архітектором, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат, та затверджуються рішенням (розпорядженням, наказом) виконавчого органу відповідної ради, районної державної адміністрації. Розроблення комплексної схеми розміщення ТС та архітипу здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством.
Відповідно до пунктів 2.1, 2.20, 2.21, 2.30 та 2.31 Порядку №244 підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки тимчасової споруди. Встановлення тимчасової споруди здійснюється відповідно до паспорта прив`язки. Відхилення від паспорта прив`язки тимчасової споруди не допускається. У разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки, самовільного встановлення тимчасової споруди така тимчасова споруда підлягає демонтажу. Розміщення тимчасової споруди самовільно забороняється.
Аналогічні приписи закріплені і в Положенні про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженому ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 № 4526 (далі - Положення).
Згідно з визначенням, наведеним в пункті 1.3 цього Положення, самовільно встановлена тимчасова споруда - це тимчасова споруда, яка встановлена за відсутності одного із документів, передбачених цим Положенням: ухвали міської ради, договору оренди земельної ділянки чи договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою, паспорта прив`язки ТС.
Відповідно до пункту 1.7 Положення, дія Правил розміщення тимчасових споруд поширюється на всі підприємства, установи і організації незалежно від форми власності та відомчої належності, а також на фізичних осіб, які встановлюють тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові.
Пунктом 2.1 цього ж Положення визначено, що розміщення тимчасових споруд здійснюється замовником відповідно до паспорта прив`язки, плану земельної ділянки та договору окремих конструктивних елементів благоустрою. Місце встановлення тимчасових споруд повинно відповідати адресі, вказаній у паспорті прив`язки, та плану земельної ділянки або схемі прив`язки.
Згідно з підпунктом 2.4.3. пункту 2.4.Положення, розміщення тимчасових споруд здійснюється: на приватних земельних ділянках – за згодою власника земельної ділянки.
Відповідно до пункту 3.14 Положення термін дії паспорта прив`язки тимчасової споруди встановлюється відповідно до терміну, зазначеного в ухвалі міської ради, з врахуванням містобудівної документації, державних норм та правил і Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Львова.
Відтак, для встановлення правомірності розміщення тимчасової споруди необхідно з`ясувати наявність сукупності умов: - ухвали Львівської міської ради, згідно з якою тимчасова споруда включена до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд як частини Програми комплексного благоустрою міста; - чинного договору оренди земельної ділянки, необхідної для розміщення тимчасової споруди; - дійсного паспорта прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що тимчасова споруда вважається такою, що встановлена правомірно тільки у разі дотримання усіх трьох вищевказаних умов, а у випадку відсутності хоча б однієї з них, тимчасову споруди слід вважати такою, що встановлена самовільно.
Суд погоджується із доводами ОСОБА_1 , що він є власником земельної ділянки на якій розміщена тимчасова споруда, однак колегія суддів вважає, що для встановлення правомірності розміщення тимчасової споруди на своїй земельні ділянці йому необхідно, щоб така була включена до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд як частини Програми комплексного благоустрою міста та повинна мати дійсний паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності.
Судом встанволено, що ухвалою Львівської міської ради «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова» від 02.03.2017 за №1568, пунктом першим, був продовжений термін здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах, що розміщені на території м. Львова, до 31.05.2018 згідно з додатком 1. Під порядковим номером № 76 у додатку № 1 вказаної ухвали зазначався ФОП ОСОБА_1 .
Суд зазначає, що пунктом 5 вказаної ухвали встановлювався обов`язок суб`єктам підприємницької діяльності, переліченим у додатку 1, до 01.09.2017 укласти договори на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою для розміщення тимчасових споруд, до 31.12.2017 привести всю необхідну документацію на розміщення тимчасових споруд відповідно до законодавства України та отримати паспорти прив`язки тимчасових споруд.
ОСОБА_1 12.11.2018 та 16.01.2019 звертався до Постійної комісії архітектури, містобудування та охорони історичного середовища, із заявами в яких просив включити тимчасову споруду на АДРЕСА_1 до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові.
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління архітектури та містобудування Департаменту містобудування Львівської міської ради з вимогою зобов`язати відповідача включити до комплексної схеми розміщення стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Львова тимчасову споруду - кіоск за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , а також видати паспорти прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на зазначений кіоск.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 у справі №1.380.2019.005341, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2020, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю. Вказане рішення набрало законної сили.
Восьмий апеляційний адміністративний суд в постанові від 04.11.2020 встановив, що «згідно матеріалів справи, позивач із заявою про включення тимчасової споруди, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в Комплексу схему розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності в м.Львові звернувся до постійної комісії архітектури, містобудування та охорони історичного середовища Львівської міської ради 12.11.2018 вже після встановленого ухвалою Львівської міської ради від 26.10.2017 №2526 «Про внесення змін до ухвал міської ради від 02.03.2017 №1568, від 27.04.2017 №1888 та від 29.06.2017 №2257» терміну, до якого мав укласти договір на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою для розміщення тимчасових споруд та отримати паспорт прив`язки. На час такого звернення діяв мораторій на доповнення Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові новими тимчасовими спорудами терміном до 31.12.2019, встановлений п.7 ухвали міської ради від 02.03.2017 №1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» і така обставина стала підставою для відмови позивачу у поновленні тимчасової споруди в Комплексній схемі розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо правомірної відмови Управління архітектури і урбаністики Департаменту містобудування у включенні павільйону ОСОБА_1 у Комплексну схему розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові під час дії мораторію, встановленого п.7 ухвали міської ради від 02.03.2017 №1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова».
Суд врахував, що позивач не оскаржував ухвали Львівської міської ради від 17.05.2018 №3417 «Про внесення змін до ухвал міської ради від 02.03.2017 №1568, від 27.04.2017 №1888 та від 26.10.2017 №2526», якою не було продовжено терміну здійснення його підприємницької діяльності у тимчасовій споруді».
Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, колегія суддів вважає, що у ОСОБА_1 відсутні передбачені у Положенні документи для розміщення на АДРЕСА_1 тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності.
Судом також встановлено, що пунктом 3 прийнятого Личаківською районною адміністрацією Розпорядження «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 » №549 від 20.12.2018, визначено, що у разі невиконання п.1 такого, доручено відділу соціально-економічного розвитку районної адміністрації скласти відповідний акт та юридичному відділу підготувати позовну заяву в суд, також як засвідчують матеріали справи дане Розпорядження №549 від 20.12.2018 не оскаржено. 
Як слідує з акта комісійного обстеження від 01.02.2019 вказана тимчасова споруда не демонтована, а відтак відповідачем добровільно не виконано вимоги Розпорядження «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 » №549 від 20.12.2018.
Згідно з пунктом 7.1.2 Положення самовільно встановлені тимчасові споруди підлягають демонтажу.
За змістом пунктів 7.3.-7.5. Положення, при виявлені самовільно встановленої тимчасової споруди складається акт довільної форми та районна адміністрація, на території якої розташована тимчасова споруда приймає рішення про її демонтаж у 10-денний термін. Акт обстеження підписують представники районної адміністрації, комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» та власник тимчасової споруди. У разі, якщо власник відмовляється від підписання або від участі в обстеженні, копія акта скеровується йому рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Пунктом 7.8 Положення районним адміністраціям надано право на звернення до суду з позовом про примусовий демонтаж тимчасової споруди, встановленої з порушенням цих Правил.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Стаття 73 КАС України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
А відповідно стаття 76 КАС України вказує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно частин 1 та 3 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Доводи апелянта про те, що акти від 01.02.2019 та від 04.12.2018 під час складення яких він був відсутній та є помилковими не спростовують того факту, що тимчасова споруда яка знаходиться за адресою на АДРЕСА_1 розміщена відповідачем без дозвільних документів і підлягає демонтажу, також підставою для звернення до суду про демонтаж тимчасової споруди у даній справі є невиконання Розпорядження №549 від 20.12.2018, яке не було оскаржено відповідачем, а тому колегія суддів вважає, що демонтаж самочинно встановленої тимчасової споруди за адресою АДРЕСА_1 переслідує легітимну мету контролю районною адміністрацією щодо благоустрою населеного пункту.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не надано до суду доказів, що спростовують виявлене порушення позивачем та його усунення станом на час розгляду вказаної справи в суді першої інстанції та станом на апеляційний розгляд, а тому вимоги Личаківської районної адміністрації до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про зобов`язання демонтувати самочинно встановлену тимчасову споруду на АДРЕСА_1 є обґрунтованими та задоволені правомірно, а судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права та прийнято рішення на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи і підстав для його скасування не вбачається, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року у справі №1.380.2019.002438 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                В.В. Гуляк

                                                                                            Р.Й. Коваль