Номер провадження: 22-ц/813/6724/21 
Номер справи місцевого суду: 520/7625/14-ц
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Комлевої О.С., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 а про стягнення аліментів
В С Т А Н О В И В :

У червні 2014 року, ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 а про стягнення аліментів. 
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2014 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 стягнення аліментів – задоволено. 
 Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Одеси на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви 25.06.2014 року до повноліттю дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
 Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Одеси на користь держави судовий збір у розмірі 214 гривень 60 копійок на рахунок: 31218206700005; МФО-828011; отримувач - ГУДКСУ в Одеській області (Київський р-н м.Одеси) (код отримувача 37607526); код класифікації доходів бюджету – 22030001, код ЄДРПОУ 02892928, код банку отримувача – 828011).
Рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.
Ухвалою цього ж суду від 17 грудня 2020 року заяву адвоката Кешкентія Д.В. в інтересах ОСОБА_1 , про скасування заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 11.11.2014 року по цивільній справі № 520/7625/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів, - залишено без задоволення (а.с. 56). 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2014 року. 
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд залишити заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2014 року – без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Відповідно п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя {Пункт 1 частини четвертої статті 274 із змінами, внесеними згідно із Законом № 460-IX від 15.01.2020}
Даний спір підпадає під вказане визначення наведеної норми закону.
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю. 
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення. 
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. 
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.
Так, судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м.Одеси від 19.03.2013 року було розірвано.
Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син, ОСОБА_4 , про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського управління юстиції м. Одеси в книзі записів актів громадянського стану про народження 18 грудня 2003 року зроблено відповідний запис за № 1787.
Позивач зазначала, що спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з чим подружні стосунки не підтримують, син залишився проживати з нею і знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою № 136 від 13 березня 2014 року, з якої вбачається, що син ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалюючи оскаржуване заочне рішення, районний суд виходив з того, що оскільки відповідач є моряком закордонних рейсів та має значний стабільний дохід, тому суд вважав за необхідне стягувати з відповідача  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 димирівни аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень щомісячно з усіх видів доходів, починаючи з дня подачі позовної заяви до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Так, відповідно до положень ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства”, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.                        
Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати,   батько   мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.   Розірвання шлюбу між батьками,   проживання їх   окремо   від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати   дитину   до   досягнення нею повноліття. За   рішенням   суду   кошти   на   утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її   матері,   батька   і   (або)   у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають   істотне значення.
Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
В обґрунтування свого позову, ОСОБА_3 посилалася на те що відповідач є працездатною особою, працює по трудовому контракту на судах дальнього плавання. Трудові контракти с судновласником укладає через крюінгову компанію «Сігал», працює на посаді механіка, а тому вважає, що відповідач ОСОБА_1 має реальну можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Матеріалами справи також встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.10.2014 року клопотання позивача ОСОБА_3 про витребування доказів було задоволено. Витребувано з крюінгової компанії «Сігал», яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , копію останнього контракту, укладеного з ОСОБА_1 і довідку про заробітну плату по вказаному контракту. Витребувано з крюінгової компанії «Укртрамп», яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 копію останнього контракту, укладеного ОСОБА_1 і довідку про заробітну плату по вказаному контракту (а.с. 23-24). 
На виконання вищевказаної ухвали суду, крюінговою компанією «Сігал» було надано до суду відповідь №СГЛ/301014/01сч від 30.10.2014 року, відповідно до якої компанія повідомила, що ОСОБА_1 був прийнятий на облік у ДП «СІГАЛ» в 2008 році. Але протягом 2008-2014 років йому з боку ДП «СІГАЛ» послуги з працевлаштування не надавались, зв`язку із чим надати копію останнього контракту та довідку про заробітну плату вказаної особи можливості немає. (а.с. 28). 
Разом з тим, відповідно до відповіді приватного підприємства «Укртрамп» від 05.11.2014 року, вбачається, що в березні 2014 року, ОСОБА_1 підписав прямий індивідуальний контракт на роботу з компанією «Oceanic Group International Limited» на роботу на т/х «Ocean Grand»  на посаду зварника (а.с. 27). 
 
З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про те, що оскільки відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, тому повинен утримувати свою неповнолітню дитину. При цьому судом також вірно зауважено, що доказів існування інших дітей, непрацездатних дружини та батьків на утриманні відповідачем до суду надано не було. 
У доводах апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 посилається на те, що ОСОБА_1 не зміг взяти участь особисто чи через представника у судовому розгляді, тому відповідно не зміг скористатися правами, передбаченими ст.ст.2, 43, 49, 76, 79, 83 ЦПК України, а саме бути ознайомленим з позовними вимогами, надати пояснення, заперечення, приймати участь у вивчені доказів, що мають значення для справедливого розгляду справи. Зокрема стосовно доказів, які на думку представника відповідача, мають істотне значення для прийняття рішення судом і які не були враховані раніше при прийнятті оскаржуваного рішення судом є те, що у відповідача на утриманні знаходяться:
-непрацездатні батьки: мати – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та батько – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ;
-інша неповнолітня дитина від другого шлюбу – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ;
-дружина – ОСОБА_8 . 
Разом з тим, на вказані доводи апелянта, слід зазначити наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що у відповідача ОСОБА_1 на утриманні знаходяться непрацездатні батьки не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, як того вимагає положення статей 76, 81 ЦПК України. Зокрема апелянтом не надано до суду жодних доказів, у яких зазначено, що батьки відповідача – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. 
Також доводи апеляційної скарги про те, що на його утриманні знаходяться інша неповнолітня дитина – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та дружина – ОСОБА_8  є безпідставними, оскільки документів, які б свідчили, що відповідач несе будь-які витрати по  утриманню інших осіб, а такі особи є членами його сім`ї і знаходяться у нього на утриманні, матеріали справи не містять та апелянт до суду не надав. 
Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин, які б унеможливлювали сплату  відповідачем аліментів  в сумі 4000 грн. щомісячно, останній, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, суду не надав.        
При цьому, апеляційний суд зазначає, що загальновідомою є та обставина, що економіко-фінансова обстановка у державі є нестабільною, та такою де постійно має місце підвищення вартості життя. Хоч держава і визначила мінімально прожитковий мінімум, але такий за високих цін на товари споживання є далеко недостатнім для дитини відповідного віку. За цих обставин, колегія суддів вважає, що витрати позивачки на утримання сина є вищими ніж вона їх може забезпечити (харчування, забезпечення одягом, житлом, лікуванням, забезпечення розумового, духовного, морального і соціального розвитку). А звідси, дані обставини не підлягають доказуванню, так-як вони є природними потребами.
Крім того, відповідач ОСОБА_1 не позбавлений права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану однієї з сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я  когось із них.
Доводи представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2  про порушення норм процесуального права у зв`язку із неповідомленням ОСОБА_1 про день та час розгляду справи, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки на а.с.20 міститься розписка останнього про отримання судової повістки.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали б на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи нічим не обґрунтовані, висновків суду не спростовують, в зв`язку з чим рішення суду у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
 Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.
Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2  - залишити без задоволення. 
Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 а про стягнення аліментів – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 28.09.2021 року.

Головуючий                                                         Т.В. Цюра

Судді:          Л.А. Гірняк                                

О.С. Комлева