ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/3105/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Таран С.В.,
Суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В.,
при секретарі судового засідання Земляк А.В.,
за участю представників:
від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях – участі не брали,
від Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" – участі не брали,
від Державного підприємства "Одеська об`єднана дирекція будівництва водогосподарських об`єктів" – участі не брали,
розглянувши апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.07.2021, прийняту суддею  Петренко Н.Д., м. Одеса, повний текст складено 20.07.2021,
у справі №916/3105/20
за позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях
до відповідача: Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Державного підприємства "Одеська об`єднана дирекція будівництва водогосподарських об`єктів"
про стягнення заборгованості, розірвання договору та виселення

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 р. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях звернулося з позовом до Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", в якому просило стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 115688,96 грн, з яких: 111347,85 грн орендної плати та 4341,11 грн пені; розірвати укладений між сторонами договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 26.12.2019 та виселити відповідача із займаного державного нерухомого майна, а саме: частини нежитлового приміщення 9-го поверху дев`ятиповерхового корпусу інституту, інвентарний №11020209, реєстровий №36849291.1.ЦЯСФКЧ003, загальною площею 213,80 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 13, що обліковується на балансі Державного підприємства "Одеська об`єднана дирекція будівництва водогосподарських об`єктів".
За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 04.11.2020 відкрито провадження у справі №916/3105/20 та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – Державне підприємство "Одеська об`єднана дирекція будівництва водогосподарських об`єктів".
Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.02.2021 у справі №916/3105/20, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2021, позов задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" до Державного бюджету України заборгованість за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 26.12.2019 у розмірі 113085,31 грн, з яких: 111347,85 грн – орендна плата та 1737,46 грн – пеня; розірвано договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 26.12.2019, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях і Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру"; виселено Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру" на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях із займаного державного нерухомого майна, а саме: частини нежитлового приміщення 9-го поверху дев`ятиповерхового корпусу інституту, інвентарний №11020209, реєстровий №36849291.1.ЦЯСФКЧ003, загальною площею   213,80 кв.м, за адресою: м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 13, що обліковується на балансі Державного підприємства "Одеська об`єднана дирекція будівництва водогосподарських об`єктів"; стягнуто з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях судовий збір у розмірі 6306 грн; в іншій частині вимог відмовлено.
22.03.2021 на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 16.02.2021 у справі №916/3105/20 судом першої інстанції були видані накази про його примусове виконання.
07.07.2021 до місцевого господарського суду від Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" надійшла заява №5/2217 від 05.07.2021 (вх.№2-848/21 від 07.07.2021) про розстрочення виконання рішення у справі №916/3105/20, в якій останнє просило розстрочити виконання рішення у даній справі шляхом сплати заборгованості протягом перших п`яти місяців по 9949,27 грн та наступні сім місяців по 9949,28 грн, всього – 119391,31 грн протягом 1 календарного року з дня ухвалення рішення.
Зазначена заява обґрунтована тим, що одномоментна сплата Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру" всієї суми боргу за рішенням суду у даній справі значно погіршить майновий стан останнього та може призвести до його повної неплатоспроможності, адже на теперішній час діяльність відповідача є збитковою та він має істотну заборгованість з виплати заробітної плати своїм працівникам, натомість розстрочення сплати боргу забезпечить реальне виконання вказаним державним підприємством судового рішення без накопичення боргів по заробітній платі.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.07.2021 у справі №916/3105/20 (суддя Петренко Н.Д.) заяву Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" про розстрочку виконання рішення (вх.№2-848/21 від 07.07.2021) у справі №916/3105/20 задоволено; розстрочено Державному підприємству "Центр державного земельного кадастру" виконання рішення Господарського суду Одеської області від 16.02.2021 у справі №916/3105/20 шляхом сплати заборгованості протягом перших п`яти місяців по 9949,27 грн та наступні сім місяців по 9949,28 грн, всього – 119391,31 грн протягом 1 календарного року з дня постановлення ухвали.
Дана ухвала суду мотивована наявністю правових підстав для розстрочення Державному підприємству "Центр державного земельного кадастру" виконання рішення Господарського суду Одеської області від 16.02.2021 у справі №916/3105/20 з огляду на доведеність заявником наявності обставин, що утруднюють одномоментне виконання судового рішення, а також те, що виконання рішення з розстроченням для стягувача не є надмірно тривалим, оскільки передбачає щомісячну оплату відповідачем частини заборгованості.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.07.2021 у справі №916/3105/20 скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" про розстрочку виконання рішення (вх.№2-848/21 від 07.07.2021) відмовити.
Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на недоведеності відповідачем наявності обставин неможливості або ускладнень виконання рішення Господарського суду Одеської області від 16.02.2021 у справі №916/3105/20, оскільки наданий заявником звіт стосується фінансових результатів Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" за 1 квартал 2021 року, у той час як заборгованість з орендної плати виникла у період з 12.01.2020 по 15.10.2020, що, за твердженням апелянта, свідчить про відсутність взаємозв`язку між виникненням боргу та матеріальним становищем боржника, яке настало поза межами цього періоду заборгованості. Водночас скаржник посилається на те, що при вирішенні питання про розстрочення виконання судового рішення місцевим господарським судом безпідставно не було враховано ступінь вини відповідача у виникненні даного спору, а також те, що майно, яке орендувалося Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру", перебуває у державній власності, у зв`язку з чим орендна плата за користування ним перераховується до державного бюджету, між тим непогашення відповідачем відповідного боргу завдає істотної шкоди зазначеному бюджету та зумовлює неефективне використання державного майна.
У відзиві на апеляційну скаргу №5/2884 від 09.09.2021 (вх.№3273/21/Д2 від 13.09.2021) Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру" просить апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.07.2021 у справі №916/3105/20 – без змін. Зокрема, відповідач зазначає про те, що сплата боргу не відстрочена, а лише розстрочена на незначний період у часі, що, в свою чергу, забезпечить можливість реального виконання судового рішення без накопичення заборгованості з заробітної плати та без приведення Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" до стану неплатоспроможності.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В. від 16.08.2021 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою суду від 01.09.2021 розгляд справи №916/3105/20 призначено на 15.09.2021 о 10:00.
У судове засіданні 15.09.2021 представники учасників справи не з`явилися, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (т.ІІ а.с.57-59).
Державне підприємство "Одеська об`єднана дирекція будівництва водогосподарських об`єктів" своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалося, відзив на апеляційну скаргу не надало, що в силу частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
В силу статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
За умовами частини другої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Частинами першою, другою статті 18 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення Конституційного Суду України №18-рп/2012 від 13.12.2012).
Відповідно до рішення Конституційного Суду України №11-рп/2012 від 25.04.2012 невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" унормовано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело як джерело права.
За умовами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні по справі "Деркач та Палек проти України" Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, даний пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 Конвенції як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бурдов проти Росії").
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок. За певних обставин така затримка може бути виправданою, але вона не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії").
У рішенні по справі "Чіжов проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.
В силу частин першої, п`ятої статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Частинами третьою, четвертою статті 331 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Отже, надання відстрочення (розстрочення) виконання судового рішення є процесуальною дією суду, яка вчиняється останнім за встановлення обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим. 
Законодавцем визначено чіткі критерії для застосування відстрочення (розстрочення) виконання судового рішення, обмежено строк надання такого відстрочення (розстрочення) виконання, визначено можливість вжиття заходів забезпечення на період дії відстрочки (розстрочення) та не передбачено можливості настання наслідків щодо порушення конституційного принципу обов`язковості виконання судового рішення.
Аналогічну правову позицію об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладено в постанові від 16.10.2020 у справі №905/2912/15.
Розстрочення означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатися господарським судом. При цьому розстрочення є можливим при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками, декілька індивідуально визначених речей тощо).
На державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02). За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть строк у два роки та сім місяців не був визнаний надмірним і не вважався таким, що суперечить вимозі стосовно його розумної тривалості, передбаченої у статті 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява № 60858/00).
Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора.
Розстрочення виконання судового рішення не повинно сприяти ухиленню від його виконання та впливати на фінансовий стан позивача.
Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи і заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.
Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 03.09.2020 у справі №905/30/16, від 14.07.2020 у справі №908/1884/19 та від 16.01.2020 у справі №910/1820/19.
Водночас чинним законодавством України не передбачено вичерпний перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, і на підставі яких суд може прийняти рішення про надання відстрочки, натомість встановлено лише критерії для визначення таких обставин. Зокрема, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочення виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) – тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан; стосовно юридичної особи – наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення; щодо як фізичних, так і юридичних осіб – стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Крім того, обставини, за яких виконання рішення неможливе, повинні існувати насправді, в реальності, та безпосередньо перешкоджати його виконанню в строки, в обсязі та в порядку, визначені у рішенні, а тому не є підставами для надання відстрочки або розстрочення виконання рішення обставини, які зумовлені суб`єктивним фактором і неправомірною поведінкою самого боржника.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів зауважує на тому, що відстрочення (розстрочення) виконання судового рішення є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку після оцінки обставин справи, наведених учасниками справи, наданих ними обґрунтувань та дослідження доказів.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем на підтвердження відомостей про свій скрутний майновий стан до заяви про розстрочення виконання рішення №5/2217 від 05.07.2021 (вх.№2-848/21 від 07.07.2021) було додано копії поданих останнім до Держстату України звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" за І квартал 2021 року, відповідно до якого діяльність заявника є збитковою, та звіт про заборгованість Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" з оплати праці на 01.06.2021, згідно з яким сума відповідної заборгованості складає 2905,1 тис. грн.
З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підтверджений належними доказами складний майновий стан відповідача є обставиною, яка утруднює одномоментне виконання відповідачем рішення Господарського суду Одеської області від 16.02.2021 у справі №916/3105/20.
Посилання апелянта на те, що надана відповідачем документація відображає майновий стан останнього за І квартал 2021 року, у той час як заборгованість з орендної плати виникла у період з 12.01.2020 по 15.10.2020, що, за твердженням скаржника, свідчить про відсутність взаємозв`язку між виникненням боргу та матеріальним становищем боржника, яке настало поза межами цього періоду заборгованості, колегією суддів оцінюються критично, оскільки чинний процесуальний закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення виключно з обставинами, які існують саме станом на час виконання такого рішення та істотно його ускладнюють чи унеможливлюють, а не з обставинами, які існували станом на час звернення до суду або стали підставою для такого звернення.
Доводи скаржника про те, що майно, яке орендувалося Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру", перебуває у державній власності, у зв`язку з чим непогашення відповідачем відповідного боргу з орендної плати завдає істотної шкоди зазначеному бюджету, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки розстрочення виконання рішення жодним чином не зменшить суму грошових коштів, яка має бути сплачена боржником на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 16.02.2021 у справі №916/3105/20, натомість забезпечить реальне виконання останнім цього рішення без накопичення боргів з заробітної плати, тобто дозволить досягти мети виконання судового рішення з дотриманням балансу інтересів обох сторін (співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора), тим більше, що тривалість відповідного розстроченням для стягувача не є надмірною, оскільки воно передбачає щомісячну сплату відповідачем частини загальної суми заборгованості.
За таких обставин, враховуючи відсутність жодного доказу на підтвердження погіршення фінансового стану позивача, виникнення ускладнень у здійсненні його діяльності чи завдання останньому збитків в результаті розстрочення виконання судового рішення у даній справі, а також суспільну значимість діяльності Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", яке виступає адміністратором Державного земельного кадастру (забезпечує безперебійне функціонування інженерної та технічної інфраструктури Державного земельного кадастру, вдосконалення програмно-апаратного комплексу Національної кадастрової системи та надання електронних сервісів шляхом модернізації Публічної кадастрової карти), з огляду на збитковість господарської діяльності відповідача, що підтверджується наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції, користуючись правом, наданим положеннями чинного законодавства, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" №5/2217 від 05.07.2021 (вх.№2-848/21 від 07.07.2021) та розстрочення виконання рішення Господарського суду Одеської області від 16.02.2021 у справі №916/3105/20 у запропонований відповідачем спосіб, що є адекватним проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами законодавства, яке регулює порядок виконання судових рішень, у тому числі і можливість розстрочення їх виконання.
Твердження Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях щодо неврахування місцевим господарським судом вини відповідача у виникненні даного спору апеляційний господарський суд вважає необґрунтованими, оскільки сама по собі наявність вини Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" у виникненні спору в силу вимог чинного процесуального законодавства жодним чином не унеможливлює застосування інституту розстрочення виконання судового рішення, адже не спростовує доведеність заявником існування обставин, що істотно ускладнюють виконання судового рішення у цій справі.
Таким чином, у зв`язку з тим, що доводи скаржника стосовно порушення Господарським судом Одеської області норм права при постановленні оскаржуваної ухвали від 16.07.2021 у справі №916/3105/20 не знайшли свого підтвердження, підстав для скасування зазначеного судового акта колегія суддів не вбачає.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.07.2021 у справі №916/3105/20 – без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 16.09.2021.

Головуючий суддя                                                                      С.В. Таран

Суддя                                                                                          Л.О. Будішевська

Суддя                                                                                          Л.В. Поліщук