ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6378/21 Справа № 212/1221/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Барильської А.П.
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання - Євтодій К.С.
сторони:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення  Жовтневого  районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2021 року, яке ухвалено суддею Власенко М.Д. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне рішення складено 20 квітня 2021 року, -
В С Т А Н О В И В :
В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи джерелом підвищеної небезпеки. 
В обґрунтування вимог позивач зазначила, що вона є дружиною ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 від нещасного випадку на виробництві, який трапився з ним при виконанні трудових обов`язків на підприємстві відповідача 24 лютого 2005 року. За результатами розслідування нещасного випадку були складені Акт спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 18 березня 2005 року та  акт про  нещасний випадок  на виробництві, не пов`язаний  з виробництвом  форми НПВ від 18 березня 2005 року, відповідно до яких смерть ОСОБА_2 настала внаслідок наїзду на нього вагону вантажного поїзду, належного відповідачу.
Позивач вказує, що моральна шкода полягає в тому, що у зв`язку із смертю чоловіка змінилось її життя, вона втратила близьку людину, з яким прожила в шлюбі 27 років та мала намір прожити все життя. Звістка про смерть чоловіка призвела до того, що позивач постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають її до теперішнього часу. Смерть чоловіка змусила позивача корінним чином змінити своє життя, оскільки після його загибелі вона змушена була самостійно заробляти собі на життя, самостійно облаштовувати свій побут, оскільки заробіток загиблого чоловіка був основним джерелом їх сімейного бюджету. 
У зв`язку з чим, позивач просила суд стягнути з ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка у розмірі 454 000 грн.
Рішенням Жовтневого  районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.
Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір у розмірі 2102 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись те, що судом першої інстанції не враховано, що нещасний випадок, який стався з чоловіком позивача трапився через те, потерпілий порушив законодавство про охорону праці, оскільки перебував в стані алкогольного сп`яніння, при цьому відповідно до Акту №1 від 18 березня 2005 року про нещасний випадок на підприємстві, не пов`язаний з виробництвом, основною причиною нещасного випадку є пересування потерпілого ОСОБА_2 по території станції в порушення встановлених маршрутів у стані алкогольного сп`яніння. 
Також вказує, що положеннями  Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, внесено зміни до п.п.164.2.14а) статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди.
Зазначеною нормою закону передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди, визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Учасники справи, належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , був чоловіком позивача, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 13).
24 лютого 2005 року з  ОСОБА_2 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніннята який прямував з п`ятої колії на четверту, чим порушив затверджений маршрут пересування робітників по території станції «Центральна» на підприємстві відповідача, внаслідок наїзду на нього вагону вантажного поїзду стався нещасний випадок в результаті якого він помер.
Відповідно до п. 7.1 Акту №1 про нещасний випадок на підприємстві, не пов`язаний з виробництвом від 18 березня 2005 року, причиною нещасного випадку є пересування по території станції, в порушення встановлених маршрутів, у стані алкогольного сп`яніння. Технічних та організаційних причин нещасного випадку комісією не встановлено (а.с. 12). 
Згідно п.10 Акту, особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці є ОСОБА_2 який порушив вимог п.1.31 «Правил безпеки на залізничному транспорті МІМ СРСР»; п.1.9., п.2.8.. п.2.10 «Загальної інструкції з охорони праці №1 для робітників і службовців УЗТ»; п.2.4 «Правил внутрішнього трудового розпорядку ВАТ «КЗРК»; ст.14 Закону України «Про охорону праці» ( а.с.12).
Згідно розділу 3 Акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 24 лютого 2005 року о 10:30 год., в Управлінні залізничного транспорту ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» Асоціації «Укррудпром» Міністерства промислової політики України, від 11 березня 2005 року, обставини, за яких стався нещасний випадок визначено: 
1. Технічною експертною не встановлено порушень технічного стану рухомого складу, залізничної колії №4. та порушень в діях робітників станції при виконані дій. що до відправлення поїзда. 
2. Прямуючи з п`ятої колії на четверту ОСОБА_2 порушив затверджений маршрут пересування робітників по території станції «Центральна». 
3. Згідно запису у «Журналі реєстрації мед контролю» від 24 лютого 2005 року ОСОБА_2 на початку зміни перебував у тверезому стані. 
4. Застосування етилового спирту, наркотичних засобів, токсичних та отруйних речовин у виробничому процесі роботи майстра шляхового залізничного цеху №2 технологією не передбачено. 
5. Згідно виписки із акту №631 від 25 лютого 2005 року судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_2 в його м`язах стегна виявлено 1,4 проміллє етилового спирту, що стосовно до живих осіб відповідає легкій ступені алкогольного сп`яніння» (а.с. 6). 
Згідно розділу 4 Акту, причиною нещасного випадку є пересування по території станції, у стані алкогольного сп`яніння, з порушенням встановлених маршрутів (а.с. 7).
Згідно розділу 6 Акту, на підставі п.18 «Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, профзахворювань та аварій на виробництві» нещасний випадок не вважається пов`язаним з виробництвом та на нього складається Акт форми НВП. Комісія вважає особою, дії або бездіяльність якої призвели до нещасного випадку є ОСОБА_2 , який пересувався по території станції «Центральна», знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, з порушенням затверджених маршрутів (а.с. 8).
Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області м. Кривого Рогу від 25 лютого 2005 року серії НОМЕР_1 ,  ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у віці 52 років (а.с. 3).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, на підставі ст. 1187 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю чоловіка з відповідача як володільця джерела підвищеної небезпеки.
Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, та із визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Частинам 3 та 4 статті 23 ЦК України,моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.
Відповідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно із статтею 1187 ЦК України, Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.
Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.
Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.
Пунктом 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).
Як вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_2 загинув знаходячись в робочий час на підприємстві відповідача, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що належить відповідачу.
Згідно Акту спеціального розслідування нещасного випадку встановлено, що Управління  залізничного транспорту є структурним  підрозділом ПАТ «Кривбасзалізрудком»,  правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком»та надає  послуги із  подачі та  забирання вагонів  до місць  завантаження - розвантаження,  готування вагонів  до завантаження руди, щебня та кварцитів видобути з ш. «Ювілейна» у  вагони та автотранспорт,  вивезення готових составів на  примикаючу станцію  Рокувата «Укрзалізниці».  До складу Управління  залізничного транспорту ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком»входить залізничний цех № 2, що виконує навантаження залізної руди у вагони, яке відбувається на колії № 4 станції «Центральна», де сталась смерть ОСОБА_2 .
Внаслідок його смерті ОСОБА_2 позивачу спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, внаслідок чого позивач була позбавлена моральної підтримки, назавжди втративши турботу та підтримку близької людини, що призвело до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зав`язків.
Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяно моральну шкоду і вона має право на її відшкодування.
При цьому, суд першої інстанції правильно виходив з того, що згідно ст. 1187 ЦК України ПАТ «Кривбасзалізрудком»,правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком»,  як володілець джерела підвищеної небезпеки, а саме рухомих складів вагонів, має нести відповідальність за шкоду, спричинену позивачу смертю її чоловіка ОСОБА_2 незалежно від наявності вини, оскільки в судовому засіданні обставин дії непереборної сили або умислу самого потерпілого не доведено .
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не враховано, що нещасний випадок, який стався з чоловіком позивача трапився через те, потерпілий порушив законодавство про охорону праці, оскільки перебував в стані алкогольного сп`яніння, при цьому відповідно до Акту №1 від 18 березня 2005 року про нещасний випадок на підприємстві, не пов`язаний з виробництвом, основною причиною нещасного випадку є пересування потерпілого ОСОБА_2 по території станції в порушення встановлених маршрутів у стані алкогольного сп`яніння, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_2 , перебуваючи на підприємстві відповідача в робочий час, знаходився у легкому ступені алкогольного сп`яніння з вмістом етилового спирту в крові 1,4 проміле, пересувався по території станції з порушенням встановлених маршрутів, в результаті чого був смертельно травмований, чим порушив п. 1.31 «Правил безпеки на залізничному транспорті МЧМ СРСР», п. 1.9, п. 2.8 Загальної інструкції з охорони праці №1 для робітників і службовців УЗТ», п.2.4 «Правил внутрішнього трудового розпорядку ВАТ «КЗРК»; - ст.14 Закону України «Про охорону праці» та стягнув моральну шкоду на підставі ст. 1187 ЦК України. 
У зв`язку зі смертю чоловіка позивачу спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв`язків та необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя. 
Доводи апеляційної скарги АТ «Кривбасзалізрудком», який є правонаступником ПАТ «Кривбасзалізрудком» про те, що положеннями  Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, внесено зміни до п.п.164.2.14а) статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди.
Зазначеною нормою закону передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди, визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.
Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. 
Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.
На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано, що позивач зазнала моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати чоловіка, допущену потерпілим ОСОБА_2 грубої необережності, який знехтував правилами безпеки праці та внутрішнього трудового розпорядку, який перебував у нетверезому стані на підприємстві відповідача в робочий час.
У зв`язку зі смертю чоловіка позивачу спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв`язків та необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість моральних страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 70 000 гривень.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 07 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: