ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2021 року 
м. Харків
справа № 638/19122/18
провадження № 22-ц/818/4478/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Кругової С.С.,
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П
Учасники справи :
Позивач:                Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,
Відповідач:                 ОСОБА_1 , 
                              
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 26 квітня 2021 року (суддя Латка І.П.) , -
в с т а н о в и в :
У вересні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 16 листопада 2007 року.

В обґрунтування позову зазначав, що відповідно до укладеного договору б/н від 02.10.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими АТ КБ «Приват Банк» «Умовами та правилами, Тарифами надання банківських послуг», складає між ним та банком кредитний договір. АТ КБ «Приват Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконує. ОСОБА_1 у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором має заборгованість в розмірі 249769,40 грн, яка складається з: 4859,32 грн - заборгованості за тілом кредиту; 239210,08 грн - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 5700 грн - заборгованості за пенею та комісією. 

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 16 листопада 2007 року у розмірі 127888,40 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4859,32 грн, заборгованості за відсотками за період з 16.11.2007 по 31.12.2017 та судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 26 квітня 2021 року у задоволені позову АТ КБ «Приват Банк» відмовлено. 

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на час звернення позивача до суду із позовом сплив трирічний строк позовної давності за тілом кредиту, перебіг якого розпочався з 30 квітня 2014 року та сплив 30 квітня 2017 року. Оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 30 квітня 2016 року позивач не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами.
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення в частині залишених без задоволення позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права. Зазначає, що відповідно до підписаної відповідачем анкети-заяви, відповідач згоден, що анкета- заява разом з Умови та правила надання банківських послуг, Тарифами Банку, правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складають договір про надання банківських послуг. 27.12.2007 відповідачем було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки “Універсальна, 55 днів пільгового періоду”. В довідці зазначено: ‘’3 фінансовими умовами надання кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду” і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений (а)”. Суд першої інстанції у своєму рішенні не вказав, чому не взяв до уваги даний доказ, як підтвердження ознайомлення клієнта з умовами кредитування. Доказів, що Відповідача було ознайомлено з іншими Тарифами, ніж ті що долучені до позовної заяви Відповідачем не надано, а тому у суду першої інстанції не було правових підстав не брати до уваги саме ті Тарифи, що долучені Банком до позовної заяви. Оскільки, сторони узгодили розмір відсоткової ставки в підписаній Відповідачем Довідці про умови кредитування з використанням кредитки “Універсальна, 55 днів пільгового періоду”, а суд першої інстанції не дослідив даний доказ, то правових підстав відмовляти у стягненні відсотків у суду не було.
Що стосується строків позовної давності, то строк останньої кредитної картки 5211537318829491 отриманої відповідачем визначено до останнього дня 04.2016 тобто 30.04.2016 позивач же звернувся до суду з позовом 26.12.2018, тобто до спливу строку позовної давності.
Також банк зазначав, що не погоджується з розміром судових витрат на правову допомогу стягнутих з банка на користь відповідача. Вважає, що вартість наданої правничої допомоги у зазначеному адвокатом розмірі є неспівмірною із складністю та обсягом виконаних робіт.
Правом на подання відзиву відповідач не скористався.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення позивача до суду із позовом сплив трирічний строк позовної давності за тілом кредиту, перебіг якого розпочався з 30 квітня 2014 року та сплив 30 квітня 2017 року. Оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 30 квітня 2016 року позивач не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що відповідач звернувся до ПАТ КБ «Приват банк», правонаступником якого є АТ КБ «Приват банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим було укладено договір № б/н від 16 листопада 2007 року, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно з яким отримав кредит у розмірі 5000 грн. У заяві зазначено, що відповідач згодний з цією заявою разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою» та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки кредитний ліміт змінювався останній раз 06.11.2019.(а.с.97). Строк дії останньої картки від 07.07.2012 встановлено до 04.2016.(а.с.98)
На підтвердження позовних вимог позивачем надано Анкету-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
Відповідачем підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій сторонами, зокрема, узгоджена базова процентна ставка 1,9 % на місяць.
За наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача за договором № б/н від 16.11.2007 станом на 31 жовтня 2018 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 249769,40 грн, яка складається з: 4859,32 грн - заборгованості за тілом кредиту; 239210,08 грн - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 5700 грн - заборгованості за пенею та комісією. При цьому проценти нараховані за ставкою від 22,8 % до 43,2% (а.с.10-15).
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частиною другою статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
У правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-167цс14 від 12 листопада 2014 року.
Відповідно до умов договору б/н від 16.11.2007 ,Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунку кредитної заборгованості повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом визначено періодичними щомісячними платежами.
Суд першої інстанції, встановивши, що заборгованість за тілом кредиту виникла станом на 30.04.2014, а з вимогами про стягнення заборгованості банк звернувся до суду 26.12.2008, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, відмовив у задоволенні позову.
Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі закінчується зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).
З довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н останню картку № НОМЕР_1 отримав 07.07.2012 термін дії якої встановлено до 04.2016 року.(а.с.98)
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на те, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення з даним позовом до суду, оскільки строк дії картки № НОМЕР_1 , яка була видана відповідачу до 07.07.2012 встановлено до 04.2016 року, а з позовом до суду банк звернувся 26.12.2018, тобто в межах трирічного строку.
З розрахунку заборгованості станом на 31.10.2018 вбачається, що заборгованість відповідача по простроченому тілу кредиту становить 4859,32 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача на користь банку.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а  також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.
Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Встановивши обставини справи, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи наявна підписана ОСОБА_1 довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, базова процентна ставка в розмірі 1,9 % в місяць, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування (а. с.17 ).
З вказаної довідки вбачається, що розмір щомісячного платежу (враховуючи плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач був ознайомлений з умовами договору про надання кредиту, при цьому, належним чином зобов`язання по поверненню кредитних коштів не виконав, що призвело до утворення заборгованості.
Пред`являючи даний позов, банк просив стягнути з ОСОБА_1 відсотки за користування кредитними коштами, нараховані за період з 16.11.2007 по 31.12.2017 у розмірі 123029,08 грн.
Із наданого банком розрахунку вбачається, що до 31.12.2012 процентна ставка за договором, банком обраховувалася виходячи з погодженого між сторонами розміру, а саме – 22,8% річних (1,9 % на місяць), проте потім з 01.01.2013 позивач нараховував проценти за ставкою 30 % річних, далі з 01.09.2014 за ставкою 34,8 та згодом 43,2% що свідчить про неправомірні дії банку щодо підвищення процентної ставки, оскільки це виходить за межі узгодженого сторонами договору розміру процентів за користування грошовими коштами (а.с.10-15).
Матеріали справи не містять доказів, що надані до позовної заяви Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за підвищеною ставкою.
Отже, суд апеляційної інстанції не бере до уваги надані позивачем Умови та Правила, а тому вважає, що проценти підлягають стягненню за процентною ставкою 22,8 % річних, яка узгоджена із відповідачем відповідно до підписаної останнім довідки.
З огляду на те, що строк дії картки встановлено до 04.2016, позов подано 26.12.2018, то позовна давність не сплинула, отже провівши розрахунок в частині нарахування процентів за базовою ставкою, суд апеляційної інстанції зазначає наступне: розмір заборгованості за процентами за ставкою 22,8 % річних за період з 16.11.2007 по 31.12.2012 становить 193,92 грн.(а.с.13).
Оскільки відповідач фактично отримав кредит, користувався ним та періодично погашав заборгованість, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват банк» підлягає стягненню сума заборгованості за відсотками із розрахунку до 31.12.2012 року у розмірі 193, 92 грн.

Що стосується доводів апеляційної скраги в частині стягнення правничої допомоги на користь відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з частиною першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.
До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Крім того, суд апеляційної інстанції, врахував те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13 липня 2010 року; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07 листопада 2013 року.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Матеріали справи свідчать, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано копію договору про надання правової допомоги від 24 жовтня 2020 року, додаткову угодою № 1 від 24 жовтня 2020 року до договору про надання правової допомоги від 24 жовтня 2020 року, додаткову угоду № 2 від 25 січня 2021 року до договору про надання правової допомоги від 24 жовтня 2020 року, додаткову угоду № 3 від 20 лютого 2021 року до договору про надання правової допомоги від 24 жовтня 2020 року, акт здачі-приймання наданих послуг №1 від 10 березня 2021 року, акт здачі-приймання наданих послуг №2 від 22 квітня 2021 року. 

Відповідно до п. 2-4 додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги від 24 жовтня 2020 року вартість послуг адвоката, передбачених п. 1 додаткової угоди, становить 5700 гривень. Розмір гонорару за умовами додаткової угоди № 2 до договору про надання правової допомоги від 24 жовтня 2020 року становить 3400 гривень. Відповідно до умов додаткової угоди № 3 до договору про надання правової допомоги від 24 жовтня 2020 року – 1700 грн.

Відповідно до акту здачі-приймання наданих послуг №1 від 10 березня 2021 року адвокатом надано такі послуги: складання заяви на ознайомлення з матеріалами справи та видачу заочного рішення у справі - 1 год. вартістю 250 грн, складання заяви про перегляд заочного рішення у справі – 6 год. вартістю 500 грн за годину, складання заяви про доступ до Електронного суду у справі – 1 год. вартістю 250 грн, складання запиту до ПАТ КБ «ПриватБанк» про надання виписки по рахунку на ім`я ОСОБА_1 – 1 год. вартістю 500 грн, представництво інтересів клієнта у судових засіданнях – 2 судодня вартістю 1700 грн за судодень, складання заяви про застосування пропуску позовної давності – 1 год. вартістю 500 грн, складання письмових пояснень – 1 год. вартістю 700 грн, складання заяви про відшкодування судових витрат – 1 год. вартістю 500 грн. Загальний розмір гонорару – 9100 грн.

Відповідно до акту здачі-приймання наданих послуг № 2 від 22 квітня 2021 року адвокатом надано такі послуги – представництво клієнта в судовому засіданні 16 березня 2021 року – тривалістю 1 судодень. Розмір гонорару – 1700 грн.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 1 від 20 лютого 2021 року до договору про надання правової допомоги від 24 жовтня 2020 року, розмір гонорару за один виїзд до суду складає 1700 грн. 

Відповідно до копії квитанції № 1_5 від 21 квітня 2021 року ОСОБА_1 здійснено оплату послуг АБ «Ольги Полупанової» згідно з додатковою угодою від 20 лютого 2021 року та рахунку-фактури № 4 від 15 квітня 2021 року у розмірі 1700 грн, тобто здійснено оплату одного судодня - участі в судовому засіданні 26 квітня 2021 року.

Окрім того, на підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу долучено копії квитанцій №52_5 від 25 січня 2021 року на суму 3400 грн, № 61_5 від 26 жовтня 2020 року на суму 5700 грн, № 63_5 від 09 березня 2021 року на суму 1700 грн.
Таким чином, колегія суддів вважає, що представником відповідача належними та допустимими доказами доведено фактично здійснений розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12500 грн.
Згідно з п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Здійснюючи розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, колегія суддів виходить з наступного.
За подачу позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 1921 грн, за подачу апеляційної скарги 2881,50 грн, всього 4802,50 грн.
Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» пред"явлено було на суму 127888,40 грн, а задоволено частково на суму (4859,32 + 193,92)= 5053, 24 грн, що складає 3,95%, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в загальному розмірі 4802,50х3,95%=189,70 грн.
При цьому, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 66,5 % від 12500 грн = 8312,50 грн.
На підставі п.10 ст.141 ЦПК України судова колегія стягує різницю з позивача на користь відповідача в сумі 8312, 50 грн - 189,70 грн =8 122,80 грн.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд –
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку«Приватбанк» – задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 26 квітня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення тіла кредиту та процентів – скасувати та ухвалити нове. Позов в цій частині задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1   ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер  НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: вул. Грушевського, буд.1-Д, м. Київ, код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за тілом кредиту та процентами за період з 16.11.2007 по 31.12.2012  в сумі 5053 (п`ять тисяч п`ятьдесят три) грн 24 коп. 
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: вул. Грушевського, буд.1-Д, м. Київ, код ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі 8122 (вісім тисяч сто двадцять дві) грн 80 коп.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки у випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                                         С.С. Кругова

Судді                                                                                                 Н.П. Пилипчук

                                                                                
                                                                                О.В.Маміна