ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 2-842/2010
Провадження № 22-ц/4820/976/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 серпня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,
 
секретаря: Журбіцького В.О.,
 
учасники справи: представник апелянта Афадєєв В.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2010 року (суддя Панасюк В.А.) за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
в с т а н о в и в :
У вересні 2009 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту.
Позов мотивовано тим, що 12 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2  було укладено договір про надання споживчого кредиту №11267508000 відповідно до якого відповідач отримав у кредит грошові кошти у розмірі 22000 доларів США, зі сплатою 13,9 % річних. Відповідно до п.1.2.2 договору позичальник зобов`язався повернути кредит в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту але не пізніше 12 грудня 2018 року. 
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 12 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №16582 відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати перед банком за невиконання позичальником зобов`язань, що виникли за кредитним договором №11267508000 від 12 грудня 2007 року. 
Проте, позичальник належним чином умови кредитного договору не виконував, систематично не сплачував платежі по кредиту та відсоткам, тому станом на 02 вересня 2009 року загальна сума заборгованості становила 24164,90 грн., що по курсу НБУ еквівалентно 192835,90 грн., з яких: 18666,60 доларів США - сума заборгованості за кредитом, прострочена заборгованість за кредитним договором - 1833,37 доларів США та 3664,93 дол. США сума заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами, пеня у розмірі 3750,12 грн., неустойка - 500 грн.
Банк вчиняв дії щодо досудового врегулювання спору шляхом направлення на адресу позичальника та поручителя письмових вимог про погашення заборгованості за кредитним договором, проте відповідачі ухиляються від взятих на себе зобов`язань, заборгованість не погашають.
Посилаючись на наведене, позивач просив достроково солідарно стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість по кредиту у розмірі 192835,90 грн., пеню за порушення термінів повернення кредиту в розмірі 3750,12 грн., неустойку в розмірі 500 грн., а також вирішити питання щодо відшкодування судових витрат.
Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2010 року позов задоволено. Стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 192835,90 грн. заборгованості, 3750,12 грн. пені за порушення термінів повернення кредиту, 500 грн. неустойки, а всього 197 086,02 грн. солідарно, та по 910 грн. судових витрат з кожного.
Суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконує взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута з нього та поручителя. 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 27 лютого 2013 року визначено ПАТ «Дельта Банк» правонаступником ПАТ «УкрСиббанк» у виконавчому провадженні ВП №19645018 по виконанню виконавчого листа №2-842/10 виданого 12.03.2010 року Хмельницьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 197996,02 грн.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 квітня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2010 року залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2010 року в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до поручителя.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскаржуване рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1  підлягає скасуванню, оскільки за умовами підписаного нею договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору. Разом з тим, 12.12.2007 року між банком та  ОСОБА_2  було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту, умови якої передбачають збільшення обсягу її відповідальності, як поручителя, на які вона, як поручитель, будь-якої згоди не надавала. Вважає, що її порука припинилась 06 липня 2009 року на підставі ч.4 ст.559 ЦК України - після закінчення шестимісячного строку з моменту настання терміну повного виконання кредитного зобов`язання, оскільки банк використав своє право на дострокову зміну терміну повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами та змінив строк виконання основного зобов`язання, у зв`язку з чим ОСОБА_2 був зобов`язаний повернути отриманий кредит не пізніше 06.01.2009 року, а з позовом банк звернувся до суду 08 вересня 2009 року. 
В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник АТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.
ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з`явилося, про час та місце розгляду повідомлено належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду в частині стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту з боржника ОСОБА_2 не оскаржується, тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Апеляційний суд вважає, що висновки суду в частині стягнення заборгованості за кредитом з поручителя не відповідають обставинам справи не ґрунтуються на нормах матеріального права.
Судом встановлено, що 12 грудня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №11267508000, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 22 тис. доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 13,9% річних строком до 12 грудня 2018 року.
Відповідно до пункту 6.1.2 кредитного договору банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно пунктом 1.2.2 договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.
Пунктом 6.2 кредитного договору передбачено, що у разі застосування банком права, передбаченого пунктом 6.1.2 договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним, а саме: банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника; терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту за умови, що: а) банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов`язань позичальника за договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, б) позичальник не усунув зазначених банком порушень зобов`язань позичальника за договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку.
12 грудня 2007 року для забезпечення виконання зобов`язань за Основним кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язалась відповідати перед позивачем як солідарний боржник.
12 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №11267508000 від 12.12.2007 року. 
Згідно в пунктом 1.5 додаткової угоди №1 пункт 5.2 Основного кредитного договору доповнено новим абзацом наступного змісту «У випадку настання обставин: - передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2 Договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно п.1.3.1 Договору; - передбачених підпунктом «в» пункту 5,2 Договору збільшується не більше ніж на 10 % для кредитів у національній валюті та не більше ніж на 5% для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розміру ставки, що діє згідно п.1.3.1 Договору; - передбачених підпунктом «г» пункту 5.2 Договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок Банку за програмами кредитування.
У зв`язку із невиконанням боржником взятих на себе зобов`язань за договором кредиту, 06 грудня 2008 року відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до п.6.2 кредитного договору, частини другої статті 1050 ЦК України, направлено заяву про дострокове погашення заборгованості за кредитом. 
Докази в матеріалах справи свідчать про те, що ОСОБА_2 отримав вказану заяву 06.12.2008 року, про що на зазначеній заяві ОСОБА_2 зроблено, як зазначено, власноручний підпис.
Відповідно до розрахунків, доданих позивачем, розмір заборгованості за кредитом станом на 02 вересня 2009 року становить 24164,90 дол. США та складається з: 18666,60 дол. США - заборгованості за тілом кредиту; 1833,37 дол. США - сума простроченої заборгованості за кредитом; 3664,93 дол. США - сума заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами 
Крім того, банком нарахована пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором у розмірі 3750,12 грн. та неустойка в розмірі 500 грн. 
Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, з договорів.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.
Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.
Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша та друга статті 553 ЦК України).
За положеннями частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. 
До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.
Таким чином, у зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком. 
Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.
Таким чином, аналіз норми частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідчить про те, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
Аналіз змісту цієї норми дає підстави вважати, що вона не встановлює ні змісту та обсягу такого збільшення відповідальності поручителя, ні реальності чи невідворотності його настання.
Підставою застосування цієї норми достатнім є встановлення таких змін в основному зобов`язанні. Тому обставини щодо подальшого фактичного виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження дії поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення розміру основного зобов`язання). Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя.
Такі правові висновки щодо застосування статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) наведені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 569/11865/16-ц (провадження № 61-18995ск18).
Згідно в пунктом 1.5 додаткової угоди №1 пункт 5.2 Основного кредитного договору доповнено новим абзацом наступного змісту « У випадку настання обставин:- передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2 Договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно п.1.3.1 Договору; - передбачених підпунктом «в» пункту 5,2 Договору збільшується не більше ніж на 10 % для кредитів у національній валюті та не більше ніж на 5 % для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розміру ставки, що діє згідно п.1.3.1 Договору; - передбачених підпунктом «г» пункту 5.2 Договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок Банку за програмами кредитування. Як вбачається із додаткової угоди №1 до Кредитного договору.
Зазначене свідчить про припинення поруки ОСОБА_1 на підставі частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Непред`явлення кредитором вимоги про виконання зобов`язання в зміненому обсязі не свідчить про збереження дії поруки, оскільки остання відбулася після настання правоприпиняючого факту (збільшення відсоткової ставки за кредитним договором). Порука вважається припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитного договору обсягу відповідальності поручителя.
Відповідно до пункту 2.1 договору поруки зазначено, що кредитор не в праві без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.
Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін».
Таких доказів матеріали справи не містять.
Щодо доводів апеляційної скарги про припинення поруки на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що порука - це строкове зобов`язання, строк поруки відноситься до преклюзивних строків, а тому його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Договором поруки від 12 грудня 2007 року №165082 не встановлено строк, припинення поруки, а тому в цьому випадку до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини четвертої статті 559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, або у разі зміни строку виконання основного зобов`язання шляхом направлення боржнику вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів. Шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для пред`явлення вимоги до поручителя (шляхом пред`явлення позову до суду) обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного у вимозі кредитора. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. 
Як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку із невиконанням боржником взятих на себе зобов`язань за договором кредиту, позивачем 06 грудня 2008 року відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до п.6.2 кредитного договору, частини другої статті 1050 ЦК України, направлено заяву про дострокове погашення заборгованості за кредитом. 
Боржник  ОСОБА_2 отримав вказану заяву 06.12.2008 року, що підтверджується його власноручним підписом який міститься на зазначеній заяві. Достроковий строк (змінений строк) виконання основного зобов`язання за зазначеним кредитним договором наступив 06 січня 2009 року.
Зважаючи на те, що АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом 08 вересня 2009 року, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України, порука ОСОБА_1 припинилася.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з поручителя постановлено з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про відмову у стягненні заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_1 .
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні позову про стягнення з поручителя ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором відмовлено, тому рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат 910 грн. підлягає скасуванню. А судовий збір сплачений апелянтом за подання апеляційної скарги в розмірі 2550 грн. підлягає стягненню з АТ «УкрСиббанку».
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,- 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2010 року в частині стягнення заборгованості за кредитом та стягнення судового збору з ОСОБА_1 скасувати.
В позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2550 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 16 серпня 2021 року.

Судді                                                                                Т.О. Янчук        

                                                                               А.В. Купельський

                                                                               О.І. Ярмолюк