Ухвала
іменем України
17 серпня 2021 року
м. Київ
справа № 331/6312/18
провадження № 51- 10091 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу судді Дніпровського апеляційного суду від  19 липня 2021 року, якою відмовлено у відкритті провадження за заявою захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5  про перегляд  ухвали Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року за нововиявленими обставинами, 
встановив:
Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що вироком  Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2020 року ОСОБА_5 виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого  за ч.5 ст.27, ч.4 ст.190 Кримінального кодексу  України (далі – КК). 
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 2 лютого 2021 року задоволено подання Запорізького апеляційного суду та кримінальне провадження № 331/6312/18 з апеляційними скаргами на вирок  Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_5 , з урахуванням положень ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), направлено для розгляду до Дніпровського апеляційного суду. 
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 22 квітня 2021 року скасував вирок  Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2020 рокута призначив новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. 
Ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2021 року, на підставі ч.4 статті 399 КПК відмовлено у відкритті провадження за заявою захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5  про перегляд  ухвали Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року за нововиявленими обставинами. 
ОСОБА_4 не погодившись із рішенням судді апеляційного суду, звернулася із касаційною скаргою, у якій нею ставиться питання про скасування судового рішення та призначення нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції. Зазначає про розгляд касаційної  скарги за участю ОСОБА_5 . 
При цьому посилається на те, що:
-   ухвала судді апеляційної інстанції  від 19 липня 2021 року не є ухвалою слідчого судді, нею завершено розгляд справи по суті (скасування вироку суду першої інстанції), і посилання у ній на правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 03 лютого 2020 року є помилковим, оскільки цей висновок стосується можливості перегляду за нововиявленими обставинами рішень слідчих суддів та ухвал суду апеляційної інстанції щодо ухвал слідчих суддів; 
- враховуючи п.3 ч. 2 ст.459 КПК нововиявленою обставиною визнається скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути, а в даному випадку такою є ухвала апеляційного суду від  22 квітня  2021 року, яка стосується ухваленого вироку суду першої інстанції, яким завершено розгляд кримінального провадження по суті; 
- навівши мотиви в ухвалі від 19 липня 2021 року щодо правового висновку постанови від 03 лютого 2020 року суддя допустив помилку, оскільки ОСОБА_5 у заяві були викладені інші обставини для перегляду ухвали апеляційного суду від 22 квітня 2021 року;
- в ухвалі від 22 квітня 2021 року суд апеляційної інстанції не зазначив жодних обґрунтувань своєї позиції, а мотиви суду спростовуються позицією сторони захисту щодо порушення досудовим слідством вимог п.1 ч.3 ст.87 КПК в частині виділення кримінального провадження на декілька, допиту свідка ОСОБА_6 в рамках первісного кримінального провадження, допущення грубої недбалості судом апеляційної інстанції при ухваленні рішення від 22 квітня 2021 року в частині відсутності записів судових засідань з показаннями потерпілої та зазначеного свідка, у зв`язку з чим направлялися адвокатські запити до місцевого суду та апеляційних судів, де проводилися службові перевірки;
-  груба недбалість апеляційного суду в частині зазначення в ухвалі від 22 квітня 2021 року про відсутність в матеріалах кримінального провадження звукозаписів допиту потерпілої та свідка ОСОБА_6 виявлена лише після отримання копії цієї ухвали, та враховуючи, що вона не підлягає оскарженню, у зв`язку з виявленням такої обставини, сторона захисту вимушена звернутися до Великої Палати Верховного Суду  для отримання висновку про обґрунтованість чи незаконність скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_5 з вказаної  підстави;
- кримінальний процесуальний закон не містить заборони на розгляд цієї касаційної скарги у випадку скасування законного та обґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;
- відповідно до обґрунтувань, які містяться у одній із постанов Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, безпосередність дослідження доказів як засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин у провадженні та його об`єктивного вирішення,  є необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду;
- суд касаційної інстанції відповідно до вимог ст.433 КПК переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, тому стороною захисту ставиться питання не про дослідження доказів, а про надання належної оцінки помилковому висновку, зазначеному суддею в ухвалі від 19 липня 2021 року. 
Суд, перевіривши касаційну скаргу та надану до неї копію судового рішення, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Як вбачається із наявних у Суді матеріалів, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року скасовано виправдувальний вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_5 та призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. 
Перевіривши на відповідністьвимогам кримінальногопроцесуального закону,суддя апеляційного суду в ухвалі від 19 липня 2021 року зазначила про необхідність відмовити у відкритті провадження за поданою заявою  ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Так, суддя апеляційного суду посилаючись в оскаржуваній ухвалі на положення ст.459, ч.2 ст.464 КПК, правовий висновок, викладений в Постанові Обєднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03 лютого 2020 року (справа № 522/14170/17, провадження №51-1836 кмо19), у якому зазначено,що положення ч. 1 ст. 459 КПК  слід розуміти як такі, що передбачають можливість перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень, що набрали законної сили та якими завершено розгляд кримінального провадження по суті в суді відповідної інстанції, при цьому зазначив про те, що:
- логіка і мета цієї норми, з огляду на її зміст, вказують на те, що процедура перегляду за нововиявленими обставинами має застосовуватися до тих судових рішень, якими завершено кримінальне провадження по суті та які, власне, й породжують певні кримінально-правові наслідки або констатують відсутність підстав для настання таких наслідків (вирок, ухвала про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, судові рішення судів апеляційної та касаційної інстанції щодо таких рішень);
- такий висновок цілком узгоджується із загальним законодавчим підходом до регламентації різних процедур перегляду судових рішень, наприклад, чинне кримінальне процесуальне законодавство гарантує право на апеляційне оскарження судових рішень, якими завершено розгляд кримінального провадження по суті, однак лише в деяких, дуже обмежених, випадках передбачає можливість окремого апеляційного оскарження ухвал суду, що постановляються під час підготовчого судового засідання чи судового розгляду кримінального провадження і якими розгляд цього провадження не завершується по суті;
- логіка розміщення глави 34 у структурі КПК з урахуванням системного тлумачення норм цієї глави у сукупності з іншими нормами, що в цілому визначають процедуру судового провадження, призводить до висновку, що перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайною (екстраординарною) процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.
- такий висновок ґрунтується на загально-правовому принципі остаточності судових рішень (res judicata), що знаходить відображення й у змісті відповідних положень інших процесуальних кодексів, напраклад,  стаття 423 Цивільного процесуального кодексу України  передбачає, що предметом перегляду за нововиявленими обставинами може бути лише судове рішення, яким закінчено розгляд справи, аналогічні положення містяться в статті 320 Господарського процесуального кодексу України та статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України.
- положення ч. 2 ст. 464 КПК  про те, що «суддя вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами», слід розуміти як такі, що надають судді повноваження перевірити наявність підстав для відкриття провадження за нововиявленими обставинами та ухвалити рішення про відкриття такого провадження або відмову у його відкритті.
Врахувавши зазначене, суддя апеляційного суду дійшов висновку про те, що ухвала Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року, якою скасовано виправдувальний  вирок Шевченківськогорайонного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2020 року щодо   ОСОБА_5  та  призначено новий розгляд в суді першої інстанції, не є тим остаточним рішенням, яким завершено кримінальне провадження по суті обвинувачення.
Згідно вимог ч. 6 ст. 9 КПК, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
За таких обставин, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 464  та ст. 429 КПК, які передбачають лише залишення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без руху або її повернення у виключних випадках, суддя апеляційного суду в ухвалі від 19 липня 2021 року зазначив про необхідність застосувати положення ч. 6 ст. 9 КПК, ч. 1  ст. 7 КПК, та враховуючи положення ч.4 ст. 399 КПК дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження за заявою захисника   ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого  ОСОБА_5 про перегляд ухвали Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року за нововиявленими обставинами, в зв`язку з тим, що кримінальним процесуальним законом взагалі не передбачено можливості переглянути за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду, яке не є тим остаточним рішенням, яким завершено кримінальне провадження по суті обвинувачення.
З урахуванням наведеного, на думку Суду, суддя апеляційногосуду обґрунтовано звернув увагу на те, що зазначеними нормами КПК не передбачено процесуальної можливості перегляду за нововиявленими обставинами ухвали суду апеляційної інстанції про скасування вироку місцевого суду з призначенням нового розгляду.
У силу ч.4 ст.399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Отже, суддя апеляційного суду, встановивши, що чинним КПК не передбачено перегляд за нововиявленими обставинами ухвали суду апеляційної інстанції про скасування вироку місцевого суду з призначенням нового розгляду і, відмовляючи у відкритті провадження за заявою сторони захисту, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, з чим погоджується й колегія суддів.
Щодо доводів касаційної скарги про те, що, відмовивши у відкритті провадження суддя апеляційного суду залишив поза увагою загальні засади кримінального провадження, а саме безпосередність дослідження доказів, що оскаржувана ухвала судді від 19 липня  2021 року не є ухвалою слідчого судді і нею завершено розгляд справи по суті, та у цій ухвалі суддя помилково послався на правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 03 лютого 2020 року, що  в ухвалі від 22 квітня 2021 року суд апеляційної інстанції не зазначив жодних обґрунтувань своєї позиції,  допущення грубої недбалості судом апеляційної інстанції при ухваленні рішення від 22 квітня 2021 року в частині відсутності записів судових засідань з показаннями потерпілої та свідка ОСОБА_6 , що кримінальний процесуальний закон не містить заборони на розгляд цієї касаційної скарги у випадку скасування законного та обґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції, то на думку Суду, такі доводи  не ґрунтуються на кримінальному процесуальному законі та не спростовують правильність висновків, зазначених суддею апеляційного суду в оскаржуваній ухвалі від 19 липня 2021 року.  
Крім того Суд, на цьому етапі провадження не може надавати оцінку висновкам та обґрунтуванням ухвали суду апеляційної інстанції від 22 квітня 2021 року, оскільки це судове рішення не є предметом оскарження і перегляду в касаційному порядку, про що судом касаційної інстанції вже зазначалось в ухвалі Верховного Суду від 19 липня 2021 року. 
Посилання у касаційній скарзі про те, що в даному кримінальному провадженні нововиявленою обставиною є ухвала судді від 22 квітня 2021 року, із врахуванням положень п.3 ч. 2 ст.459 КПК, на думку Суду не ґрунтуються на інших доводах касаційної скарги, оскільки, як сам захисник у касаційній скарзі водночас зазначив, що вказана ухвала апеляційного суду від  22 квітня 2021 року стосується ухваленого виправдувального вироку суду першої інстанції, яким завершено розгляд кримінального провадження по суті, тобто ухвалою від 22 квітня 2021 року  кримінальне провадження по суті не завершувалось, а навпаки скасування вироку продовжило подальший розгляд провадження в суді першої інстанції, тому суддя апеляційного суду в ухвалі від 19 липня 2021 року дійшов правильного висновку, зазначивши про відсутність підстав перегляду такої ухвали з підстав, передбачених ст. 459 КПК, з наведенням відповідних мотивів. 
За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності. 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (Рішення у справі "Скорик проти України" від 08 січня 2008 року).
За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням, яке набрало законної сили, не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддяі порушенням конституційних прав на оскарження процесуальних рішень, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Крім того, посилання у скарзі сторони захисту про вимушеність та наявність підстав для передачі матеріалів кримінального провадження та касаційної скарги на розгляд до Великої Палати Верховного Суду в порядку, передбаченому положеннями ст.434-1 КПК, є передчасним, оскільки таке питання суд касаційної інстанції вирішує лише після прийняття рішення про відкриття касаційного провадження та витребування матеріалів провадження за касаційною скаргою.  
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 госян М.А. на ухвалу судді Дніпровського апеляційного суду від  19 липня 2021 року, якою відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_4 госян М.А. в інтересах обвину ОСОБА_5 сандровича  про перегляд  ухвали Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року за нововиявленими обставинами відмовити. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :