ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1205/21 Справа № 216/5339/14-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Суботіна С. А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 216/5339/14

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С. 

сторони:
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи – державний виконавець Центрально-Міського відділу ДВС м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Сігай Анастасія Олегівна, Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2020 року, яка постановлена суддею Суботіною С.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 18 вересня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із скаргою, яку уточнив 11.04.2016 року, на неправомірній дії державного виконавця Центрально-Міського відділу ДВС м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Сігай Анастасії Олегівни, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, визнання виконавчого листа таким, що неможливо виконати.
16 липня 2019 року цивільна справа передана за підсудністю до Криворізького районного суду Дніпропетровської області.
Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2020 року визнано зловживанням процесуальними правами дії заявника ОСОБА_1 ..
Залишено без розгляду скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи – державний виконавець Центрально-Міського відділу ДВС м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Сігай Анастасія Олегівна, Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа», на неправомірні дії державного виконавця, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та передати справу на розгляд іншим складом суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та позбавлення його доступу до правосуддя у спосіб, не передбачений ЦПК України. Зокрема, заявник не згоден з висновками суду про те, що його право на подання заперечень та відводу було визнано зловживанням процесуальними правами, адже таке право гарантовано йому Конституцією України.
Також, зазначає, що стаття 257 ЦПК України передбачає вичерпний перелік підстав для залишення позову без розгляду, й з підстав «зловживання процесуальними правами» залишення позову без розгляду не передбачено.
Вважає, що зловживання повноваженнями щодо притягнення до відповідальності за прояви неповаги до суду є виявом упередженості, й таке зловживання сталося коли суддя Суботіна С.А. втратила контроль над собою та намагалося звести особисті рахунки, вступивши в особистий конфлікт за подані заперечення та заяви про відвід, зокрема за неповагу особисто до нього, що полягала у зайнятості особистими справами під час проголошення заперечення на дії та відсутність реакції з її боку на зауваження неприпустимості такої поведінки.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, скарга ОСОБА_1 неодноразово призначалася до судового розгляду. 
У судових засіданнях 24.06.2020 року, 13.08.2020 року та 15.09.2020 року заявник ОСОБА_1 допускав неодноразові образливі висловлювання, як на адресу представника КП ТП «Криворіжтепломережа», так і на адресу Головуючого судді, при цьому на неодноразові зауваження не реагував. 
Крім того, у своїх заявах, зокрема у заяві про відвід судді Суботіній С.А. та секретарю судового засідання Ференц Я.З., заявник ОСОБА_1 висловлювався, що суддя Криворізького районного суду Дніпропетровської області Суботіна С.А., а також інша суддя цього ж суду, неадекватні та недієздатні, а Криворізький районний суд Дніпропетровської області, взагалі не є судом, в значенні цього слова. При цьому вказував, що суддя Суботіна С.А. та секретар судового засідання Ференц Я.З. є злочинцями, оскільки викрали документ, а саме ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, постановленою суддею Мясоєдовою О.М., про виклик у судове засідання свідків, з заявою про вказаний злочин він звернувся до Генерального прокурора України.
Крім того, заявник ОСОБА_1 категорично на погоджувався з вимогами ч. 2 ст. 214 ЦПК України, що саме головуючий, відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи. 
При цьому, ОСОБА_1 всіляко намагався встановити свій, не передбачений чинним ЦПК України порядок, зокрема, із залученням до участі у справі осіб, що не є учасниками цього процесу (вільних слухачів), які, у свою чергу образливо висловлювалися на адресу учасників процесу, у тому числі і головуючого, без дозволу коментуючи дії учасників процесу, з метою перешкодити їм висловити свою позицію. На зауваження головуючого, зокрема і про зловживанням процесуальними правами, як заявник ОСОБА_1 , так і присутні з ним у судовому засіданні особи (вільні слухачі), не реагували, при цьому заявник постійно образливо коментував дії головуючого у процесі.
Не погоджуючись із процесуальними рішеннями головуючого у справі, зловживаючи своїми процесуальними правами, з метою затягування розгляду справи, ОСОБА_1 безпідставно, повторно звертався із заявою про відвід головуючого, викладаючи у повторній заяві про відвід судді аналогічні обставини, що вже були предметом розгляду, а також з повторними клопотаннями про відсторонення від участі у справі представників заінтересованих осіб.
Встановивши, що у своїх заявах до суду та висловлюваннях в судовому засіданні, заявник ОСОБА_1 систематично використовує образливі вислови та безпідставні звинувачення в адресу Головуючого судді, а також інших суддів Криворізького районного суду Дніпропетровської області, висловлює погрози та провокативні висловлювання, що є неприпустимим та така процесуальна поведінка заявника ОСОБА_1 свідчить про те, що він звернувся до суду не задля захисту своїх порушених прав, суд визнав зловживанням процесуальними правами дії заявника ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, керуючись ч. 3 ст. 44 ЦПК України, дійшов висновку про залишення його скарги без розгляду.
З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитись, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Статтями 175, 177 ЦПК України (статті 119, 120 ЦПК України, в редакції, яка була чинною на час звернення ОСОБА_1 до суду із даною скаргою) визначено вимоги щодо форми та змісту позовної заяви, а відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», таким вимогам повинна відповідати також і скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця.
Згідно статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі .
Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зроблено висновок, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників. Велика Палата Верховного Суду переконана, що використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті). З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України. Аналогічно Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див., ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як вбачається з матеріалів справи, скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрально-Міського відділу ДВС м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Сігай Анастасії Олегівни, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, визнання виконавчого листа таким, що неможливо виконати, відповідає вимогам ЦПК України щодо її змісту та форми, у зв`язку з чим суд першої інстанції відкрив провадження у справі (т. 1 а.с. 7).
При цьому, вказана заява не містить нецензурну лексику, образливі та лайливі слова чи символи, а також образливі вислови та звинувачення в адресу Головуючого судді, а також інших суддів Криворізького районного суду Дніпропетровської області, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду, у відповідності до ч. 3 ст. 44 ЦПК України.
Встановлені ж судом першої інстанції обставини щодо систематичного використання  ОСОБА_1  образливих висловів та безпідставних звинувачень в адресу Головуючого судді, а також інших суддів Криворізького районного суду Дніпропетровської області, висловлення  погроз та провокативних висловлювань, є підставою для застосування заходів процесуального примусу у порядку визначеному Главою 9 ЦПК України, якими є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства, однак суд таким правом не скористався, безпідставно ухилившись від розгляду скарги по суті, створивши заявнику перешкоди у доступі до правосуддя.
Відповідно до положень ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому, ухвала підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381, 382 ЦПК України,  суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2020 року - скасувати.
Направити цивільну справу за скаргою  ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця Центрально-Міського відділу ДВС м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Сігай Анастасії Олегівни, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, визнання виконавчого листа таким, що неможливо виконати, до Криворізького районного суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 вересня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: