ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 р.	Справа № 480/8200/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського національного університету внутрішніх справ на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.03.2021, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Діска, м. Суми, повний текст складено 09.03.21 року по справі № 480/8200/20
          за позовом          Харківського національного університету внутрішніх справ  
          до           ОСОБА_1                  
          про стягнення витрат,
ВСТАНОВИВ

Харківський національний університет внутрішніх справ (далі – ХНУВС, позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , відповідач), в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з утриманням, а саме, грошові кошти в розмірі 155989,82 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у зв`язку з достроковим звільненням відповідача (протягом перших трьох років після закінчення навчання), у відповідності до вимог п.5 ч. 3 розділу 2 тристороннього контракту № 1420, укладеного між відповідачем, ХНУВС та ГУМВС України в Сумській області, а також згідно з приписами ч.7 ст. 18 Закону України «Про міліцію», Закону України «Про національну поліцію», ОСОБА_1 зобов`язана відшкодувати Міністерству внутрішніх справ в особі ХНУВС витрати, пов`язані з її утриманням у вищому навчальному закладі, розмір яких, відповідно до довідки-розрахунку становить 155989,82 грн.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.03.2021 у справі №480/8200/20 у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду або повернення позовної заяви - відмовлено.
Адміністративний позов Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1  ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Харківського національного університету внутрішніх справ (пр-т Льва Ландау, 27, м. Харків, 61080, код ЄДРПОУ 08571096) витрати, пов`язані з утриманням особи у вищому навчальному закладі, у розмірі 58235,63 грн.
У задоволенні інших вимог - відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.03.2021 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення вартості витрат на грошове та медичне забезпечення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вказані вимоги, розмір яких становить 97 754, 19 грн.
Апеляційна скарга, мотивована твердженнями про необґрунтованість та помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для відшкодування відповідачем витрат, пов`язаних з утриманням відповідача під час навчання у заявленому розмірі, оскільки питання проходження служби в органах внутрішніх справа (поліції) регулюються спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про Національну поліцію», п. 7 ст. 74 якого передбачено обов`язок відшкодування особами, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення таких закладів відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, а тому не підлягають застосуванню до спірних відносин положення ст.1215 Цивільного кодексу, за якими безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї не підлягають поверненню. На підтвердження вищевикладеного наводить пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, та визнання такими, що втратили чинність деяких постанов Кабінету Міністрів України», яким встановлено, що таке відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням, оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. Аналогічні за змістом положення містяться в п. 2.1 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерств фінансів України,  Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534. Разом з цим, суд першої інстанції, застосовуючи вказані правові норми при розгляді вимог про стягнення витрат на продовольче, речове забезпечення та комунальні витрати та задовольняє їх, відмовляє у задоволенні вимог про стягнення витрат на грошове та медичне забезпечення, хоча цими ж нормами передбачено обов`язок відповідача щодо їх відшкодування. 
Також вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для відшкодування витрат на медичне забезпечення, обґрунтований ненаведенням у наданій до суду довідці про розмір витрат на медичне забезпечення відповідача порядку розрахунку таких витрат, сум, які входять до їх складу та доказів здійснення медичного обслуговування відповідача, оскільки надана до суду довідка була складена у відповідності до вимог п.3 Порядку №261 на підставі розрахунків вищого навчального закладу та містила відомості про загальну суму витрат на медичне обслуговування ОСОБА_1 та період за який відповідне нарахування було здійснено.
Відповідач, в надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, просить вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову – без змін, вийти за межі позовних вимог та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала. Враховуючи, що отримані відповідачем у якості оплати часу служби рядового складу поліції з числа курсантів ХНУВС кошти не є витратами на навчання, а належать до видатків у сфері соціального забезпечення поліцейського, виплачене грошове забезпечення за період служби не слід вважати таким, що входить до складу витрат, які особа має компенсувати замовникові його навчання у разі невідпрацювання курсантом трьох років за направленням, а тому норма пункту 3 Порядку № 261 не може бути застосована до спірних правовідносин, у тому числі, як така, що суперечить приписам ст. 43 Конституції України. 
З посиланням на відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про існування в особи, яка подавала апеляційну скаргу, відповідних повноважень, та незазначення в Єдиному реєстрі адвокатів України інформації, що така особа має статус адвоката, стверджує, що додана до апеляційної скарги довіреність від імені ХНУВС не може бут належним документом, який підтверджує наявність у представника позивача повноважень подавати відповідні документи до суду. 
Також звертає увагу суду, що розгляд справи відбувся з порушенням територіальної підсудності, оскільки з наявної в матеріалах справи копії довідки про місце реєстрації проживання відповідача вбачається, що вона зареєстрована в м. Черкаси, тобто, в силу приписів ст. 171 КАС, дана справа за підсудністю підлягає вирішенню в Черкаському окружному адміністративному суді.    
Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Позивачу було надіслано окпю ухвали про відкриття апеляційного провадження та судову повістку про виклик в судове засідання на електронну пошту, зазначену ним в апеляційній скарзі.
Відповідача також була обізнана про дату, час та місце розгляду даної справи, що підтверджується направленням нею до суду апеляційцної інстануції відзиву на апеляційну скаргу позивача, в якій остання безпосередньо посилається, зокрема, на одержання ухвали Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308  КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що наказом ХНУВС від 11.08.2014 № 174 о/с відповідача прийнято на службу в органи внутрішніх справ та зараховано курсантом ХНУВС з 18.08.2014, термін навчання 4 роки (а.с. 4).
01.09.2014 між Харківським національним університетом внутрішніх справ, начальником Головного управління МВС в Сумській області та ОСОБА_3 (відповідачем по справі) було укладено договір № 259 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Предметом цього договору визначено підготовку за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за спеціальністю правознавство (а.с. 130-131).  
01.09.2017 між ХНУВС, начальником Головного управління Національної поліції в Сумській області та ОСОБА_3 (відповідачем по справі) було укладено контракт № 1420 про здобуття освіти у вищому навчальному закладі зі специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських. Предметом цього договору є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання здобувача ступеня вищої освіти бакалавр за спеціальністю правознавство (а.с. 10).
Наказом ХНУВС від 23.06.2018 №245 о/с відповідача відраховано зі складу курсантів та направлено до ГУНП в Сумській області для подальшого проходження служби (а.с. 5).
01.09.2018 між ХНУВС, начальником Головного управління Національної поліції в Сумській області та ОСОБА_3 було укладено контракт про здобуття освіти у вищому навчальному закладі зі специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських. Предметом цього договору є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання здобувача ступеня вищої освіти магістр за спеціальністю право (а.с. 12-13).
Наказом ХНУВС від 05.09.2018 № 337 о/с відповідача з 01.09.2018 зараховано слухачем магістратури денної форми навчання з виплатою грошового забезпечення відповідно до наказу МВС України від 06.04.2016 № 260 "Про затвердження порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання" (а.с.6).
18.09.2019 після укладення шлюбу, ОСОБА_3 було змінено прізвище на ОСОБА_1 (а.с. 66).
Наказом ГУНП в Черкаській області від 12.10.2020 № 263 о/с відповідача звільнено зі служби в Національній поліції України за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) (а.с. 7).
На виконання Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 № 261, ГУНП в Черкаській області було направлено повідомлення відповідачу із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС України, в особі ХНУВС витрати за весь строк навчання (а.с. 15).
Згідно з довідкою від 18.06.2018 № 4/168 витрати на утримання курсанта ОСОБА_3 в університеті за період з 18.08.2014 по 23.06.2018 складають 61263,04 грн, а згідно з довідкою від 14.02.2020 № 4/33 за період з 01.09.2018 по 22.02.2020 – 94726,78 грн. Із зазначеними довідками відповідач була ознайомлена, що підтверджується підписом ОСОБА_3 (а.с. 14-15).
Позивач, враховуючи, що на момент звільнення відповідач не відпрацювала трьох років після закінчення навчання, вважає, що в останньої виник обов`язок відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з її утриманням у вищому навчальному закладі, звернувся до суду з цим позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на продовольче, речове забезпечення та вартість комунальних послуг і спожитих енергоносіїв на загальну суму 58235,63 грн, суд першої інстанції виходив з підтвердження понесення позивачем таким витрат наданими до суду довідками-розрахунками та відсутності доказів відшкодування відповідачем вказаних витрат.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування витрат на грошове забезпечення, суд першої інстанції, посилаючись на приписи п.1 ч.1 ст. 1215 Цивільного кодексу України, зазначив, що грошове забезпечення у розмірі 97032,78 грн було виплачено відповідачу за відсутності недобросовісності з боку останньої або рахункової помилки з боку позивача та фактично було єдиним засобом до існування відповідача, з огляду на відсутність в неї будь-яких інших доходів, що зумовлює відсутність у відповідача обов`язку в частині повернення позивачу наведеної суми.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування витрат на медичне забезпечення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що надана до суду на підтвердження вартості медичного забезпечення відповідача під час навчання довідка не може бути доказом проведення фактичних витрат ХНУВС на медичне забезпечення відповідача, оскільки не містить ані даних щодо сум, які входять до складу таких витрат, ані порядку їх розрахунку, ані даних щодо того, чи взагалі здійснювалось медичне обслуговування відповідача під час навчання, в той час, як згідно умов договору від 01.09.2014 № 259 сторонами не обумовлювалось надання відповідачу медичного забезпечення.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову), колегія суддів зазначає наступне.
Спір у справі, що розглядається, стосується відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі МВС України особи, яка в подальшому за власним бажанням звільнилася з Національної поліції до закінчення трирічного терміну після закінчення навчання.
Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України" від 10.01.2002 № 2925-ІІІ навчальні заклади, науково-дослідні установи, підприємства та установи забезпечення включенні до загальної структури МВС України.
Згідно з Переліком вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.1997 № 1410 (далі - постанова № 1410), вищі навчальні заклади МВС входять до єдиної системи військової освіти.
На час укладання 01.09.2014 між позивачем, відповідачем та ГУМВС України у Сумській області договору про підготовку фахівців в навчальному закладі МВС України діяв Закон України "Про міліцію".
Згідно з положеннями статті 18 Закону України "Про міліцію" (в редакції чинній на момент укладення договору між учасниками справи) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою КМ УРСР, від 29.07.1991,  № 114. 
Підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
В подальшому відбулась зміна законодавчого регулювання правовідносин, зокрема, втратили чинність положення Закону України "Про міліцію" та набрали чинності положення Закону України "Про Національну поліцію".
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про Національну поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Статтею 72 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що професійне навчання поліцейських складається з: 1) первинної професійної підготовки; 2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання; 3) післядипломної освіти; 4) службової підготовки - системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно-службової діяльності.
Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України "Про Національну поліцію" підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Згідно з ч. 4 ст. 74 Закону України "Про Національну поліцію" особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 № 261 було затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України (далі по тексту - Порядок № 261), який набрав чинності 20.04.2017 та був дійсним на час звільнення відповідача із поліції.
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 261 цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі, в тому числі: звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.
Типову форму контракту затверджує МВС.
Станом на час укладення вказаного вище договору від 01.09.2014 між позивачем, відповідачем та ГУ МВС України в Сумській області, форму типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України було затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ № 150 від 14.05.2007, зміст якого передбачав наявність положень про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у вищому навчальному  закладі  МВС в разі звільнення зі служби протягом трьох років після закінчення навчального  закладу  за  власним  бажанням.
Так, відповідно до п. 2.1 вказаного договору №259 від 01.09.2014 виконавець (ХНУВС) зобов`язується забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами затвердженими нормативно-правовими актами МВС.
Згідно з п. 2.3.6 договору особа (відповідач) зобов`язується у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.
Пунктом 3.3 договору встановлено, що підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи зі служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, зокрема.
Згідно з п. 4.1 договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
У разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ.
Сума відшкодування витрат зараховується до державного бюджету (на рахунок Виконавця) і використовується в порядку, визначеному чинним законодавством. 
Аналогічні положення містять контракти про здобуття освіти у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, укладені між позивачем, відповідачем та Головним управлінням Національної поліції України в Сумській області від 01.09.2017 №1420 та від 01.09.2018, зокрема щодо обов`язку відповідача у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до п.4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію».
Вказані договір та контракти були підписані особисто відповідачем. 
Таким чином, підписуючи вказані договір та контракти, відповідач ознайомлюючись з їх змістом, усвідомлювала, що в разі звільнення зі служби протягом трьох років після закінчення навчання, вона зобов`язана буде відшкодувати навчальному закладу фактичні витрати, пов`язані з її утриманням, зокрема, витрати на її грошове забезпечення та свідомо погодилася на виконання таких умов.
При цьому жодних зауважень щодо змісту вказаних договору та контрактів, зокрема, щодо видів витрат, які в разі настання відповідних умов має відшкодувати ОСОБА_1 , вказані документи не містять.  
Відповідно до пункту 3 Порядку № 261 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.
На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.
Так, на виконання вказаних вимог, ХНУВС було складено довідки про фактичні витрати, пов`язані з утриманням курсанта ОСОБА_2 у Харківському національному університеті внутрішніх справ за період з 18.08.2014 по 23.06.2018 у загальному розмірі 61263,04 грн, з яких: грошове забезпечення – 13845,68 грн, продовольче забезпечення – 20207,06 грн, медичне забезпечення – 721,41 грн, речове забезпечення – 7260,45 грн, вартість комунальних послуг і спожитих енергоносіїв – 19228,44 грн, а також за період з 01.09.2018 по 22.02.2020 у загальному розмірі 94726,78 грн, з яких: грошове забезпечення – 83187,10 грн, продовольче забезпечення – 0,00 грн, медичне забезпечення – 0,00 грн, речове забезпечення – 2260,72 грн, вартість комунальних послуг і спожитих енергоносіїв – 9278,96 грн. (т.1 а.с. 14-15).
Зі змістом вказаних довідок відповідач була ознайомлена, що підтверджується її підписом у відповідному рядку про ознайомлення з розрахунком.
Доказів того, що відповідачем було оскаржено вказані розрахунки матеріали справи не містять.
При цьому, колегія суддів одночасно звертає увагу на те, що курсанти, які навчаються в Харківському національному університеті внутрішніх справ перебувають на повному державному забезпеченні. Кошти, які витрачаються на їх навчання є державними (бюджетними).
Як вбачається з наявних в матеріалах справи довідок про фактичні витрати, пов`язані з утриманням курсанта ОСОБА_2 №4/168 від 18.06.2018 та №4/338 від 14.02.2020 (т.1 а.с. 14-15) грошове забезпечення останньої за період з 18.08.2014 по 23.06.2018 становило 13845,68 грн та за період з 01.09.2018 по 22.02.2020 - 83187,10 грн, що в загальному розмірі становить 97032,78 грн. 
З огляду на викладене, враховуючи обізнаність відповідача про наявність у неї обов`язку щодо відшкодування витрат, пов`язаних з її утриманням в навчальному закладі, а саме витрат на грошове забезпечення, у разі звільнення зі служби по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, відсутність доказів добровільного відшкодування нею таких витрат, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 витрат на грошове забезпечення, понесених позивачем у зв`язку з утриманням курсанта ОСОБА_2 у Харківському національному університеті внутрішніх справ у розмірі 97032,78 грн.
Посилання відповідача, з яким погодився суд першої інстанції на неможливість стягнення витрат на грошове забезпечення з огляду на прирівнення такої виплати до заробітної плати, яка в силу приписів ст.1215 Цивільного кодексу не підлягає поверненню, колегія суддів сприймає критично, оскільки, як вбачається з наявних в матеріалах справи довідок про нараховане ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 2014 по 2018 роки та з 2018 по 2020 роки, (стягнення якого і є предметом даного спору) останнє було нараховане відповідачу саме ХНУВС, а не органом Національної поліції України, в якому після навчання працювала ОСОБА_1 , що в свою чергу свідчить про те, що таку виплату слід кваліфікувати саме як фактичні витрати, пов`язані з утриманням особи під час навчання в начальному закладі, а не як заробітну плату. 
На користь такого висновку свідчать також наведені вище судом апеляційної інстанції обставини щодо включення такого виду витрат у відповідний розділ договору № 259 від 01.09.2020, який, як зазначено вище, було підписано відповідачем без жодних зауважень, та врегулювання питання відшкодування такого виду витрат на користь навчального закладу спеціальним нормативно-правовим актом  - Порядком № 261, в якому міститься  пряма вказівка на на те, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних, зокрема, з грошовим забезпеченням.
Посилання суду першої інстанції та відповідача на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 11.02.2019 у справі № 617/640/16-ц не є тотожними або подібними правовідносинам, які є предметом судового розгляду в цій справі, а тому відлягають відхиленню.
Крім того, колегія суддів зауважує, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року № 755/10947/17 зазначено, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду. 
Так, Верховний Суд постановою від 16.10.2020 по справі №1.380.2019.002683, залишив в силі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2019, яким було задоволено вимоги Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана П. Сагайдачного  про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в закладі вищої освіти, серед яких, зокрема, витрати на грошове забезпечення. 
З приводу відшкодування витрат, пов`язаних з медичним забезпеченням, колегія суддів зазначає наступне.
Так, як зазначалось вище, пунктом 3 Порядку №261 передбачено, що відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням осіб у вищих навчальних закладах здійснюється у розмірі витрат, пов`язаних, зокрема, з медичним забезпеченням.
Разом з цим, як вбачається зі змісту договору №259 від 01.09.2014, укладеного між позивачем, Головним управлінням МВС України в Сумській області та відповідачем, серед переліку видів забезпечення, які позивач зобов`язувався надавати відповідачу протягом навчання, відсутній такий вид як медичне забезпечення. Відсутній такий вид забезпечення і в розділі 4 вказаного договору (Порядок відшкодування особою фактичних витрат на підготовку). Не містять відомостей про надання відповідачу такого виду забезпечення і контракти №1420 від 01.09.2017 та від 01.09.2018, укладені між позивачем, Головним управлінням Національної поліції України в Сумській області та відповідачем. 
Таким чином, з наведеного слідує, що сторони не обумовили під час укладання вказаних договору та контрактів надання відповідачу медичного забезпечення за час навчання, що в свою чергу свідчить про відсутність у ОСОБА_1 обов`язку для відшкодування таких витрат позивачу.
При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, надана до суду довідка про вартість медичного забезпечення курсанта ОСОБА_2 у розмірі 721,41 грн, не містить даних про те, які саме послуги з медичного обслуговування надавались відповідачу, тобто з чого складається загальна сума таких витрат, у зв`язку з чим не може бути належним доказом понесення ХНУВС таких витрат.
Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі на відсутність у представника ХНУВС Мазур Я.В. подавати від імені позивача апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає наступне. 
Пунктом 20 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - це адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Частинами 1, 3 статті 55 КАС України встановлено, що сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.
Згідно з ч. 2 ст. 57 КАС України у справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.
Згідно з частиною четвертою статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Із системного аналізу наведених положень чинного законодавства вбачається, що  представництво органів державної влади і органів місцевого самоврядування під час розгляду адміністративної справи має здійснюватися адвокатом з 01 січня 2020 року в справах, провадження у яких відкрито після 30  вересня 2016 року. Якщо провадження розпочате до 30 вересня 2016 року, то представництво у судах апеляційної інстанції може здійснюватися представниками, які не мають статусу адвоката.
Винятком з цього правила є окремі категорії справ, до яких віднесені трудові спори, спори щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, малозначні справи, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.
Колегія суддів зазначає, що за визначенням пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - це адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Частиною 4 статті 257 КАС України визначено перелік категорій справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Ці ж категорії справ зазначено і в частині четвертій статті 12 КАС України, згідно з якою вони розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження.
Предметом розгляду у цій справі є стягнення з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 155 989,82 грн. 
Як вбачається з матеріалів справи, до апеляційної скарги було додано копію довіреності, якою підтверджуються повноваження Мазур Яни Валентинівни представляти та/або захищати права та інтереси Харківського національного університету внутрішніх справ у судах, для чого їй надано усі права, передбачені для сторін, третіх осіб чи інших осіб, що беруть участь, зокрема, в адміністративному процесі.
Матеріали справи свідчать про те, що справа № 480/8200/20 була призначена Сумським окружним адміністративним судом до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Так, в ухвалі про відкриття провадження у справі від 27.11.2020 судом з посиланням на ст.ст. 171, 257 КАС України, зазначено про те, що справа належить до справ незначної складності, а отже позовну заяву належить розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Аналіз наведеного свідчить про те, що вказана справа може бути віднесена до категорії справ незначної складності, представництво в яких можуть здійснювати не лише адвокати, а й інші визначені особи, які мають адміністративну процесуальну дієздатність.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі №360/689/20.
З огляду на викладене, доводи відповідача про відсутність у ОСОБА_4 повноважень представляти інтереси ХНУВС, зокрема, шляхом подання від його імені апеляційної скарги, є необґрунтованими та такими, що спростовуються наведеними вище нормами права.
Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на апеляційну скаргу щодо порушення судом першої інстанції правил територіальної підсудності розгляду даної справи, які в свою чергу не були заявлені нею в суді першої інстанції без поважних причин, враховуючи відсутність апеляційної скарги відповідача (в межах даного апеляційного провадження розглядається апеляційна скарга позивача), та беручи до уваги вимоги ч.2 ст.318 КАС України, слід дійти висновку про відсутність підстав для їх задоволення.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п.п. 1, 4 ч.1 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь ХНУВС витрат на грошове забезпечення, понесених позивачем під час навчання ОСОБА_1 , рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.03.2021 по справі № 480/8200/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі в частині витрат на грошове забезпечення у розмірі 97032,78 грн підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині постанови про задоволення позовних вимог.
Керуючись ч.4 ст.229, ч.44 ст.241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ  задовольнити частково.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.03.2021 по справі № 480/8200/20  в частині відмови у задоволенні позовних вимог Харківського національного університету внутрішніх справ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі в частині витрат на грошове забезпечення - скасувати.
Прийняти в цій частині постанову про задоволення позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ ((пр-т Льва Ландау, 27, м. Харків, 61080, код ЄДРПОУ 08571096) витрати, пов`язані з утриманням, а саме, грошові кошти в розмірі   97032,78 грн. 
В іншій частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.03.2021 по справі №480/8200/20 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Т.С. Перцова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.В. Присяжнюк    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено  13.08.2021 року