ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

21 вересня 2021 року                                                        м.Суми
Справа №579/1182/20 
Номер провадження 22-ц/816/1317/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Собини О. І. 
з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 09 червня 2021 року, в складі судді Моргуна О.В., ухвалене у м. Кролевець, повний текст якого складено 18 червня 2021 року, 

                                                               в с т а н о в и в:  

16 липня 2020 року ОСОБА_1   звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та трьох відсотків річних від простроченого боргу. 
Свої вимоги мотивував тим, що 11 липня 2016 року він передав у борг ОСОБА_2 кошти в сумі 10280 доларів США,  які він зобов`язався повернути до жовтня 2016 року. 10 серпня 2016 року ОСОБА_2 знову взяв у нього в борг кошти в сумі 20500 грн, які зобов`язався повернути на наступний день - 11 серпня 2016 року. 14 вересня 2016 року ОСОБА_2 позичив в нього кошти в сумі 800 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 листопада 2016 року. Тобто, він з відповідачем уклав три договори позики, на підтвердження отримання коштів відповідач надав власноручно складені розписки від 11 липня 2016 року, 10 серпня 2016 року та 14 вересня 2016 року. У встановлені договорами строки, відповідач свої зобов`язання із повернення грошових коштів не виконав, тому, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг за договорами позики в сумі 11080 доларів США, 20500 грн та 3 % річних від простроченого боргу в сумі 1545,21 доларів США та 2946 грн 94 коп, а також витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн.
Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 09 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договорами позики від 11 липня 2016 року в розмірі 10280 доларів США, від 14 вересня 2016 року в розмірі 800 доларів США, від 10 серпня 2016 року в розмірі 20500 грн та 3 % річних від простроченого боргу в сумі 1530 доларів США та 2969 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3571 грн 67 коп. та витрати на правову допомогу 4000 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що він належним чином виконав зобов`язання за договором позики від 11 липня 2016 року та частково виконав договори позики від 14 вересня 2016 року та 10 серпня 2016 року, а саме: погасив 400 доларів США та 10250 грн.
Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку за вказаною в апеляційній скарзі адресою, проте відправлення повернуте до суду 03 вересня 2021 року з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою, що відповідно до приписів п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним врученням судової повістки (а.с. 185-186). 
Клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи на іншу дату задоволенню не підлягає, так як ним не надано доказів неможливості брати участь в судовому засіданні у зв`язку із захворюванням.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення проти скарги ОСОБА_1 та його представника – адвоката Сомок О.А., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено у письмовій формі договір позики від 11 липня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_2 надано позику в розмірі 10280 доларів США, яку він зобов`язався повернути в строк до жовтня 2016 року, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 11.07.2016 року (а.с. 9).  
Крім того, між сторонами було укладено у письмовій формі договір позики від 14 вересня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_2 надано позику в розмірі 800 доларів США, за умови повернення її відповідачем в строк до 01 листопада 2016 року, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 14.09.2016 року (а.с. 10).  
Також встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено у письмовій формі договір позики від 10 серпня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_2 надано позику в розмірі 20500 грн, за умови повернення її в строк до 11 серпня 2016 року, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 10.08.2016 року (а.с. 11).  
Рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог мотивоване тим, що відповідач ОСОБА_2 не виконав зобов`язання з повернення грошових коштів за договорами позики, а тому порушені права ОСОБА_1 підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договорами позики від 11 липня 2016 року в розмірі 10280 доларів США, від 14 вересня 2016 року в розмірі 800 доларів США, від 10 серпня 2016 року в розмірі 20500 грн та 3 % річних від простроченого боргу в сумі 1530 доларів США та 2969 грн.
Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.
Так, відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що на відповідача покладений обов`язок, з врахуванням предмету і підстав позову, довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх заперечень. Тобто, відповідно до вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України  відповідач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 78 - 80 ЦПК України, зазначені ним обставини.
Проте, відповідач відзиву на позов не подав та не надав доказів тих обставин, якими він заперечує проти позову, не оспорював у встановленому законом порядку договори позики, укладені з ОСОБА_1 .
В зв`язку з цим, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що він належним чином виконав зобов`язання за договором позики від 11 липня 2016 року та частково виконав договори позики від 14 вересня 2016 року та 10 серпня 2016 року, а саме: погасив 400 доларів США та 10250 грн. 
Такі твердження скаржника не відповідають матеріалам справи та не підтверджуються жодними доказами. Крім того, в суді першої інстанції відповідач на ці обставини не посилався і не надавав докази на їх підтвердження, тому вони не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
За змістом статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною другою ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України, за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду про доведеність позовних вимог, оскільки надані ОСОБА_1 розписки, відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, є підтвердженням укладення договорів позики та їх умов, посвідчують передання позикодавцем позичальнику визначеної грошової суми.
Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився із наявністю підстав для задоволення позову та стягнення на користь позивача сум позики, вказаних у розписках, наданих ОСОБА_2 .
Статтею 625 ЦК України встановлена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. 
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Стягуючи з відповідача три проценти річних від простроченої суми, суд навів відповідні розрахунки, які відповідачем не спростовані.
Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.  
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Керуючись ст.ст. 367-369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд   
                                                      п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 09 червня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий -                                                                                         О.Ю.Кононенко

Судді:                                                                                                      В.І. Криворотенко

                                                                                                                 О.І. Собина