ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/4833/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  04 серпня 2021 року                                                                                       м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача:                      Беспалова О. О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б, розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року (місце ухвалення: місто Черкаси, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 25.01.2021) у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення,- 

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.07.2020 №0119320120.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі. 
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати, рішення суду та прийняти нову постанову якою позов залишити без задоволення, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків щодо протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Апелянт зазначає, що проведеною фактичною перевіркою встановлено реалізацію позивачем пального без відповідної ліцензії у період з 01.07.20219 року по 10.12.2019 року та вказані обставин позивачем не спростовано. 
До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке. 
Як вбачається з матеріалів справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює роздрібну торгівлю пальним згідно ліцензії №23240314201900294, дата реєстрації - 10.12.2019, термін дії: з 10.12.2019 по 10.12.2024.
Головним управлінням ДПС у Черкаській області у період з 20.05.2020 по 28.05.2020 відповідно до наказу від 18.05.2020 №548 проведено фактичну перевірку діяльності позивача за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якої складено акт від 29.05.2020 №66/23-00-32-01/ НОМЕР_1 (надалі - акт перевірки).
Проведеною перевіркою встановлено, що позивачем в порушення частини 20 статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19.12.1995 №481/95-ВР у період з 01.07.2019 по 10.12.2019 здійснювалась господарська діяльність з роздрібної торгівлі пальним без ліцензії.
На підставі вищевказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.07.2020 №0119320120, яким на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України та статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19.12.1995 №481/95-ВР за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів до позивача застосовано штрафну санкцію у сумі 250000 грн.
Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ураховуючи зміни правового регулювання порядку роздрібної торгівлі пальним, затримка в отриманні позивачем відповідної ліцензії зумовлена виключно відсутністю нормативно визначеного порядку отримання таких ліценцій станом на день набрання чинності Законом № 2628-VIII - 1 липня 2019 року, а тому відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності за порушення частини 20 статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального".
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" від 23.11.2018 №2628-111 були внесені зміни до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі -Закон №481), а саме: частину 20 статті 15 після слова "виробами" доповнено словами "або пальним", а після слова "ліцензій" - словами "на роздрібну торгівлю". Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону від 23.11.2018 №2628-111 вказана норма набирає чинності з 1 липня 2019 року. Отже, з 1 липня 2019 року запроваджено ліцензування роздрібної торгівлі пальним.
Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону від 23.11.2018 №2628-111 вказана норма набирає чинності з 1 липня 2019 року. 
Таким чином, право на роздрібну торгівлю пальним з 01 липня 2019 року мають суб`єкти господарювання, які отримали відповідні ліцензії.
Згідно абзацу 9 частини 2 статті 17 Закону №481 до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії - 250000 гривень.
Приписами частини 30 статті 15 Закону №481 встановлено, що ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років.
Положеннями статті 15 Закону №481 передбачено, що ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію. 
У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).
Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.
Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. 
Отже, ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним повинна бути видана органом, визначеним Кабінетом Міністрів України, не пізніше 20 календарних днів з дня одержання визначених ст. 15 Закону №481 документів.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року №1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" утворено Державну податкову службу шляхом реорганізації Державної фіскальної служби. Згідно з підпунктом 27 пункту 4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року N 227 ДПС відповідно до покладених на неї завдань здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом. ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи.
Листом Державної фіскальної служби від 30.05.2019 за №17014/7/99-99- 12-01-01-17 на виконання Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" доведено територіальним органам - головним управлінням ДФС в областях та м. Києві, що суб`єкти господарювання можуть подати документи на розгляд до органу ліцензування для отримання відповідних ліцензії на адресу Головних управлінь ДФС в областях та м. Києві за місцем роздрібної торгівлі пальним, починаючи з 12.06.2019. При цьому, Головні управління ДФС у областях та м. Києві мають видавати зазначені ліцензії суб`єктам господарювання, починаючи з 01.07.2019.
Виходячи із норм Закону №481 та листа Державної фіскальної служби від 30.05.2019 року за № 17014/7/99-99- 12-01-01-17, відповідач мав право видавати ліцензії на роздрібну торгівлю пальним з 1 липня 2019 року, тобто з дня, коли при здійсненні роздрібного продажу пального за відсутності ліцензії наступала відповідальність у вигляді штрафу.
Як зазначено у п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року "Рисовський проти України" Європейський суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Вказаний принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб. Європейський суд звертає увагу на те, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Відтак колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що за своїм змістом є аналогічними з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 01.12.2020 у справі №580/1550/20, що у зв`язку з тим, що Законом №481 чітко не врегульовано відносини щодо органу, який видає ліцензії на роздрібну торгівлю пальним, а Державна фіскальна служба України лише 30.05.2019 направила лист за №17014/7/99-99- 12-01-01-17 із розпорядженням про видачу ліцензій головними управліннями в областях з 1 липня 2019 року, держава штучно створила для добросовісних платників перешкоди в господарюванні, що призвело до накладення штрафу на Позивача.
Також судом першої інстанції вірно зауважено, що у разі виникнення таких несприятливих для платника податків обставин, слід застосовувати як приписи пп. 4.1.4 та п. 56.21 ст. 56 ПК України, принципи верховенства права, правової визначеності так і практику ЄСПЛ.
Поряд із цим, вирішуючи даний спір по суті суд першої інстанції не надав належної оцінки фактичним обставинам справи. 
Зокрема, зроблено необґрунтовані висновки щодо не здійснення позивачем роздрібної торгівлі скрапленим газом у період з 27.07.2019 року по 10.12.2019 та вжиття позивачем своєчасних заходів з метою отримання відповідної ліцензії. 
Так з матеріалів справи вбачається, зокрема із змісту акту перевірки, що фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 здійснюється господарська діяльність з роздрібної торгівлі пальним (скрапленим газом) за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається з матерів справи та жодним чином не заперечується позивачем, за вказаною адресою позивач має зареєстрований акцизний склад № 1011523, а роздрібна торгівля скрапленим газом здійснюється із застосуванням зареєстрованого РРО №3000344442 (заводський № TN80080782). 
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачем виконано обов`язок щодо нездійснення роздрібної торгівлі пальним без ліцензії, оскільки наказом від 25.06.2019 №8-Ч з 26.07.2019 зупинив діяльність газозаправної станції за адресою: АДРЕСА_1 та 10.12.2019 отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним №23240314201900294, дата реєстрації - 10.12.2019, термін дії: з 10.12.2019 по 10.12.2024.
Поряд із цим, з матеріалів справи вбачається, що в рамках проведення перевірки 20.05.20 року проведено зняття Х - звіту з фіскальної пам`яті РРО №3000344442 та отримано виторгів та чеків в базі даних АІС "Податковий блок" (а.с. 16-21, 56).
З аналізу зазначених доказів вбачається, що не зважаючи на обов`язок отримати ліцензію на роздрібну торгівлю пальним, позивач близько шести місяців продовжував реалізацію скрапленого газу в роздріб, і лише 10.12.2019 року отримав відповідну ліцензію. 
Слід зауважити, що з вказаних доказів вбачається, що наказ про який зазначає суд першої інстанції, як доказ зупинення роботи газозаправної станції, носив формальний характер, а діяльність газозаправної станції за адресою: АДРЕСА_1 не припинялась. 
При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів чи обґрунтувань, що позивачем у період з 01.06.2019 року по 10.12.2019 вживались будь-які дії спрямовані на отримання ліцензії, однак з незалежних від нього причин отримати таку не виявилось можливим. 
Також на переконання суду безпідставним, у даному випадку, є застосування судом першої інстанції до даних правовідносин правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 01.12.2020 у справі №580/1550/20. 
Задовольняючи позовні вимоги в рамках вказаної справи судом касаційної інстанції встановлено, що суб`єктом господарювання вжито усіх можливих заходів для приведення господарської діяльності у відповідність нормам законодавства, що набули чинності 01.07.2019 року та 07 серпня 2019 року отримав відповідну ліцензію.
Натомість, в адміністративній справі що розглядається позивач здійснював роздрібну торгівлю пальним без отримання ліцензії з 01.07.2019 року по 10.12.2019 року та жодних дій до грудня 2019 року для приведення господарської діяльності до відповідності нормам чинного законодавства не вчиняв. 
Відтак, апелянтом спростовано висновки суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та, відповідно, не вбачається підстав для його скасування.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі підкріплені належними та допустимими доказами, які підтверджують правомірність оскаржуваного рішення та відповідно відсутність підстав для задоволення позову.
Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглянувши доводи позивача та відповідача викладені в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, та прийняттю нового рішення, згідно з яким позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 слід залишити буз задоволення. 
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року скасувати, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 відмовити. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                                   	                   О. О. Беспалов	
Суддя 	                         В.Ю. Ключковича	
Суддя	              А.Б. Парінов	

(Повний текст постанови складено 04.08.2021)