Дата документу 15.09.2021 Справа № 334/5502/16-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №334/5502/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Баруліна Т.Є.
Провадження №22-ц/807/2466/21          Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Семенчук О.В.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків ,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків .
Свої позовні вимоги Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» обґрунтовує тим, що 03 грудня 2012 року між ними та Товариством з обмеженою відповідальністю «Південна Промислова Компанія» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 273/1/12-Т/Зп1 за страховим випадком ДТП».
У відповідності до умов вказаного Договору Позивач взяв на себе зобов`язання, у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу, автомобіля марки Мерседес» д.р.н. НОМЕР_1 , сплатити страхове відшкодування Страхувальнику за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 

12 жовтня 2013 року на 456 км. + 80 м. а/д Бориспіль - Запоріжжя сталася дорожньо-транспортна пригода за участю «Мерседес» д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та «Фіат» д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . 

Внаслідок ДТП вказаним транспортним засобам були завдані механічні пошкодження.
Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя, ДТП сталось внаслідок здійсненням ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 

У відповідності до Висновку № 19101301, вартість матеріального збитку автомобіля «Мерседес» д.р.н. НОМЕР_1 становить 96 383, 51 грн. 

Відповідно до Рахунку-фактури № СЧ-0001855 від 30 жовтня 2013 року, Рахунку-фактури № СЧ - 0001887 від 18 листопада 2013 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мерседес» д.р.н. НОМЕР_1 склала 94 006,18 грн.

Згідно Страхових актів № 273/1/12-Т/Зп1-2-2, № 273/1/12-Т/Зп1-2-1, 273/1/12-Т/Зп1-2 Страхувальнику було виплачено страхове відшкодування у розмірі 94006,18 грн. 

Під час дослідження страхового випадку стало відомо, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як водія «Фіат» д.р.н. НОМЕР_2 , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Уніка» за полісом № АС/6358182 (франшиза - 00, 00 грн.). 

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» здійснила виплату страхового відшкодування на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в межах ліміту відповідальності Страховика, а саме у розмірі 50 000,00 грн.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню 94006,18 грн. - 50000,00 грн. = 44006,18 грн.

Із урахуванням зазначеного, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» просило суд:
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» страхове відшкодування за завдані збитки в розмірі 44006,18 грн та судовий збір у розмірі 1 378,00 грн. 

РішеннямЛенінського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2021 року в задоволенні позовної заяви Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування»подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що винуватцем ДТП, яке стался 12.10.2013 року визнано водія автомобіля «Фіат» д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідалність ОСОБА_1 ,як водія автомобіля «Фіат» д.р.н. НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ « СК « Уніка» за полісом № АС/6358182 ( франшиза -0), остання здійснила виплату страхового відшкодування на користь ПАТ « Страхова компанія « Арсенал Страхування» у розмірі 50000 грн, тому на підставі статті 1194 ЦК України різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою повинен сплатити винуватець ДТП ОСОБА_1 . Відповідно до положень ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» Сраховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке Страхувальник або інша особа що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не взяв до уваи належні та допустимі докази, які були надані позивачем, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу  ОСОБА_1  зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. У зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Учасники справи, ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень судової повістки (а.с.64 т. 2 ) до апеляційного суду не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи без участі представника апелянта. Просила розглянути апеляційну скаргу на підставі наявних у справі доказів, задовольнити апеляційну скаргу, стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «Арсенал Страхування» завдані збитки у розмірі 44006.18 грн та судові витрати у справі ( а.с. 65-66 т. 2).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповілдності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України  ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності ПАТ «СК «Арсенал Страхування».

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задовленні позову, суд першої інстанції оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись, оскільки до таких висновків суд прийшов з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист правлюдини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Південна Промислова Компанія» 03 грудня 2012 року було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 273/1/12-Т/ЗПІ, відповідно до якого страхувальник та вигодонабувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Південна Промислова Компанія» застрахувала автомобіль MERCEDES-Benz GL 550, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2007 року, чорний, власником якого є ОСОБА_2 . Допущеними до керування транспортним засобом є особи, які зазначені у додатку №1.(т.1 а.с.39-42). 

12 жовтня 2013 року о 09 год. 20 хв. на дорозі Н-08 Бориспіль – Запоріжжя, 456 км. 80 м. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю «MERCEDES-Benz GL 550» номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , наявний поліс серія АС6275224 з терміном дії до 15 серпня 2014 року, під керуванням водія ОСОБА_2 , автомобіль отримав механічні пошкодження бокова права частина та автомобіль «ФІАТ ФИОРІНО» номерний знак НОМЕР_4 , що належить  ОСОБА_1 , наявний поліс серія АС6358182 з терміном дії до 05 серпня 2014 року, під керуванням ОСОБА_1 , автомобіль отримав механічні пошкодження: передня ліва частина, що підтверджується Відомостями про дорожньо-транспортну пригоду. (т. 1 а.с. 9) 

Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. (т. 1 а.с. 14) .

Товариство з обмеженою відповідальністю «Південна Промислова Компанія» звернулося до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку. (т.1 а.с. 38).
Відповідно до Висновку № 19101301 від 30 жовтня 2013 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мерседес» д.р.н. НОМЕР_1 з врахуванням зносу на момент проведення дослідження становить 74019,75 грн. (т.1 а.с. 24-32)

Відповідно до Додаткового Висновку № 19101301 від 25 грудня 2013 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мерседес» д.р.н. НОМЕР_1 з врахуванням зносу на момент проведення дослідження становить 96383,51 грн. (т.1 а.с. 33-37)

Відповідно до Рахунку-фактури № СЧ-0001855 від 30 жовтня 2013 року, Рахунку-фактури № СЧ- 0001887 від 18 листопада 2013 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мерседес» д.р.н. НОМЕР_1 склала 94006,18 грн. 

Згідно Страхового акту №273/1/12-Т/Зп1-2 від 31 жовтня 2013 року страхове відшкодування у сумі 72867,17 грн необхідно сплатити ОСОБА_4 . (т.1 а.с. 19).
Згідно Страхового акту №273/1/12-Т/Зп1-2-1 від 10 грудня 2013 року страхове відшкодування у сумі 9952,02 грн необхідно сплатити ОСОБА_4 . (т.1 а.с. 20) .
Згідно Страхового акту №273/1/12-Т/Зп1-2-2 від 27 січня 2014 року страхове відшкодування у сумі 11186.99 грн необхідно сплатити Товариству з обмеженою відповідальністю «Південна Промислова Компанія». (т.1 а.с. 21) 

Страхове відшкодування відповідно до платіжних доручень №22845 від 01.11.2013 на суму 72867,17 грн перераховано Автосалон Мерседес призначення платежу- страхове відшкодування ОСОБА_4 , №1659 від 27.01.2014 на суму 11186,99 грн. перераховано ТОВ «Південна Промислова Компанія», №3634 від 13.12.2013 на суму 1105,0 грн, перераховано ОСОБА_4 , №3633 від 13.12.2013 на суму 8652,02 грн. перераховано Автосалон Мерседес, призначення платежу – страхове відшкодування ОСОБА_4 (т.1 а.с.15-17) 

Цивільно - правова відповідальність ОСОБА_1 , як водія «Фіат» д.р.н. НОМЕР_4 , була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка» за полісом № АС/6358182 (франшиза - 00, 00 грн.). 
Відповідно до позовної заяви, ПрАТ «СК «Уніка» здійснила виплату страхового відшкодування на користь Позивача в межах ліміту відповідальності, а саме у розмірі 50 000,00 грн.
Доказів протилежного, матеріали справи не містять.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування"). 

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України "Про страхування").

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України "Про страхування"). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України "Про страхування"). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речову право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використанням, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. 

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 у пункті 27 постанови "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. 

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц враховано те, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду погодилася з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілій страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що після настання страхового випадку ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», виплатила страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 94006.18 грн, а тому відповідно до положень статей 993, 1191 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», має право відшкодування суми в розмірі 94006.18 грн за договором добровільного страхування наземного транспорту № 273/12-Т/ЗП1 від 03 грудня 2012 року, у межах понесених фактичних витрат та у межах ліміту страхового відшкодування.

Враховуючи, що на момент Цивільно - правова відповідальність ОСОБА_1 , як водія «Фіат» д.р.н. НОМЕР_4 , була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка» за полісом № АС/6358182 (франшиза - 00, 00 грн.). ПрАТ «СК «Уніка» здійснила виплату страхового відшкодування на користь Позивача в межах ліміту відповідальності, а саме у розмірі 50 000,00 грн, тому відповідно до положень статті 1194 ЦК України позивач має право на відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 44006.18 грн ( 94006.18-50000.00 грн) із ОСОБА_1 , який згідно з постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2013 року визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто, ПрАТ «СК «Уніка» на підставі наданих позивачем документів визнало зазначену подію страховим випадком та сплатило ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 50000 грн в межах ліміту відповідальності Страховика ОСОБА_1 за полісом № АС/6358182.

Зазначені обставини не були спростовані відповідачем ОСОБА_1 ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначає, що позивачем не надано полісу АС6275224 з терміном дії до 15.08.2014 року, не взявши до уваги, що позовні вимоги пред`явленні на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту№ 273/12-Т/3/11 від 03 грудня 2012 року, відповідно до якого страхувальник та вигодонабувач ТОВ «Південна Промислова Компанія» застрахувала автомобіль«MERCEDES-Benz GL 550» номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року, чорний, номер кузова (шасі) НОМЕР_5 .

Відповідно до положень частини першої статті статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідлно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із відомостей, які містяться у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу чітко вірно зазначені всі ідентифікаційні дані транспортного засобу автомобіля «MERCEDES-Benz GL 550» номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року, чорний, номер кузова (шасі) НОМЕР_5 , власником якого є ОСОБА_4 ( а.с. 13 т. 1).

Позивачем дійсно були допущені помилки в державному номері застрахованого транспортного засобу замість номерного знаку НОМЕР_1 , зазначено НОМЕР_3 , проте, номер кузова (шасі) зазначені в договорі добровільного страхування наземного транспорту № 273/12- Т/ЗП1 від 03 грудня 2012 року та інших документах страхової справи відповідають номеру кузова (шасі), зазначеного в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.

Щодо довідки виданої ОСОБА_2 інспектором Державтоінспекції МВС про механічні пошкодження вищезазначеного автомобіля, в якій зазначено кузов ( рама, шасі) НОМЕР_6 ( а.с. 8 т. 1) є помилковим, олскільки у деталізованій довідці Державтоінспекції МВС вказано вірний номер кузова ( рама, шасі), а саме НОМЕР_5 ( а.с. 9 т. 1), тобто ідентчно тому, який зазначений у свідоцтві про реєстрацію.

Відповідно до висновку № 19101301 експерного автотоварознавчого дослідження про визначення вартості матеріального збитку від 30.10.2013 року на сторінці 1 якого вказано, що огляд автомобіля«MERCEDES-Benz GL 550» номерний знак  НОМЕР_1 було здійснено 19 і 24 жовтня 2013 року ( а.с. 24 т. 1) у додатках до даного висновку містяться акти огляду автомобіля від 19.10.2013 року та 24.10.2013 року. В акті від 24.10.2013 року вказано, що в зоні пошкоджень можливі скриті дефекти, в подальшому під час безпосереднього ремонту вищезазначеного транспортного засобу експертом були складені доповнення до висновку від 25.11.2013 року та від 25.12.2013 року ( а.с.33-37 т. 1).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що вищезазначений автомобіль експертом не оглядався у зв`язку з його відсутності не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів – виклик заінтересованих осіб про огляд транспортного засобу здійснюється у разі потреби, тобто дана подія є правом, а необов`язком експерта, тому твердження відповідача, що його не викликали на огляд пошкодженого транспортного засобу не заслугрвує на увагу, оскільки є правом, а не обов`язком експерта.

Щодо твердження відповідача про незаконність експертизи № 19101301 від 30 жовтня 2013 року та доповнення до висновку експертизи від 25 грудня 2013 року, на підставі яких визначався розмір страхового відшкодування, то дані твердження є припущенням відповідача, оскільки експертиза здійснювалаь незалежним експертом, який має відповідні знання та навики в даній сфері. Експерт зазначив всі пошкодження у актах огляду та калькуляціях до експертиз, виготовлення фотододатків у тій кількості, яку бажає відповідач, не є вимогами Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення з ОСОБА_1 збитків у розмірі 44006.18 грн вищевикладені вимоги закону не врахував, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки всім доказом у справі, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Отже, рішення суду першої інстанції не відповідаєж вимогам статті 263 ЦПК України щолдо законності й обгрунтованості, що в силу статті 376 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
Аргументи апеляційної скарги ПАТ « Страхова компанія» «Арсенал Страхування» є виправданими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України , апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2021 року у цій справі скасувати. Прийняти нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків – задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» заподіяні збитки у розмірі 44006.18 грн (отримувач ПРАТ « СК « Арсенал Страхуваня». п/р № НОМЕР_7 в АТ « ОТП Банк» у м. Києві, МФО 399528, код ЄДРПОУ 33908322).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 20 вересня 2021 року.

Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.	Маловічко С.В.