Єдиний унікальний номер 227/5138/20 
Номер провадження 22-ц/804/1871/21        

Головуючий у 1 інстанції Левченко А.М.                                                 Єдиний унікальний номер 227/5138/20
Доповідач - Папоян В.В.                                                                            Номер провадження 22-ц/804/1871/21

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И

18 серпня 2021 року Донецький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Папоян В.В. 
суддів Канурна О.Д., Кішкіна І.В.,
за участю секретаря Гладуха О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня  2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди, (головуючий у 1 інстанції суддя Левченко А.М., повний текст рішення складено 07 травня 2021 року)

В С Т А Н О В И В :
У грудні 2020 року позивачка звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 стався нещасний випадок під час якого загинув її чоловік - ОСОБА_2 . Нещасний випадок стався на робочому місці під час виконання ним своїх трудових обов`язків заступника начальника дільниці шахтного транспорту №2  Шахта «Новодонецька» ВСП «Шахтоуправління «Білозерське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». Зазначене підтверджується актом розслідування нещасного випадку на виробництві форми Н-1 від 19.11.2020 року.
Внаслідок втрати чоловіка їй заподіяно моральну шкоду. Вона відчуває фізичні і душевні страждання, була порушена її нормальна життєдіяльність, вона перебуває у постійному стресі через втрату чоловіка. Крім того без батька залишилась неповнолітня дочка, яка також переживає втрату батька. Позивачка, втративши годувальника, вимушена ростити доньку одна, без сторонньої допомоги.
У зв`язку з чим позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000 грн.
Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня  2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погодившись з зазначеним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, у якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
В обґрунтування доводів посилається на неповне з`ясування судом обставини, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права. Вважає, що судом не в повному обсязі враховано глибину завданих моральних страждань, що призвело до нерозумного та несправедливого зменшення моральної шкоди. Вона перебуває у постійному стресі через втрату чоловіка та залишилася майже без засобів до існування і з неповнолітньою дитиною на руках. ЇЇ дитина також важко переживає втрату батька, що заподіює позивачці додаткових страждань. Вважає, що заподіяна їй моральна шкода є істотною, та 500 000 грн є мінімальної сумою коштів, необхідною для усунення її страждань та для відновлення здоров`я. 
Відповідач також надав апеляційну скаргу, у якій  просив скасувати рішення суду, відмовивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, або змінити рішення, зменшивши суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню. В обґрунтування доводів зазначає, що причиною виникнення нещасного випадку стали дії самого потерпілого ОСОБА_2 , порушення ним правил безпеки та особиста необережність. 
Діюче законодавство не забороняє виконання робіт з важкими та шкідливими умовами праці, а лише встановлює особливості регулювання трудових відносин на роботах з умовами підвищеного ризику для здоров`я, з шкідливими умовами праці. 
Вважає факт спричинення моральної шкоди позивачу недоведеним. Доказів на завдання моральної шкоди позивачкою не надано.
Крім того, відповідачем було надано відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому він погоджувався з наявністю підстав для скасування рішення суду першої інстанції, однак зазначив, що скарга позивача в частині стягнення на її користь 500000 грн. моральної шкоди є необґрунтованою з підстав, аналогічних викладеним у власній апеляційній скарзі відповідача.
Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги позивача підтримав та заперечував проти доводів, викладених у апеляційній скарзі відповідача.
Інші особи, які приймають участь у справі у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення на ім`я позивача та на адресу відповідача. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Відповідач апеляційний суд про причини неявки у судове засідання не повідомив і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України вважається таким,  що не з`явився у судове засідання без поважних причин.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та представника відповідача, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін наступних підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 грудня 2006 року, актовий запис про шлюб №95 зроблений виконкомом Білозерської міської ради міста Добропілля Донецької області. Подружжя мало неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 09 січня 2007 року, виданого виконкомом Білозерської міської ради міста Добропілля Донецької області.
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 05 квітня 2019 року виконавчим комітетом Білозерської міської ради міста Добропілля Донецької області, актовий запис №75 встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 34 років.
Причиною смерті ОСОБА_2 є стискування між стінкою виробітки та рухомим складом, що вбачається з копії довідки про причину смерті №99 від 04 квітня 2019 року.
Актом розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_3 о 12.15 год. на шахті «Новодонецька» ВСП «Шахтоуправління «Білозерське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», код ЄДРПОУ 37014600 від 17.11.2020 року, затвердженого 19.11.2020 року, встановлено наступні обставини нещасного випадку.
Для виконання робіт машиніст електровоза ОСОБА_4 доставив площадку з металоконструкцією до стрілочного переводу заїзду та за допомогою ланцюга довжиною 4 метри спробував електровозом затягнути площадку у заїзд. Після проїзду сталося ходження площадки з рейок, за командою ОСОБА_2 , який був відповідальним за виконання робіт у зміні на дільниці шахтного транспорту №2 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4 електровозом штовхнув площадку в зворотному напрямку і вона стала на рейковий шлях та було вирішено продовження транспортування. В деяких місцях рейковий шлях мав розширення та ОСОБА_2 за допомогою дерев`яної затяжки спробував змістити площадку у лівий бік до заїзду. В наслідок чого площадка з рамою барабану передньою колісною парою впала з рейок і нахилилась у правий бік виробки де знаходився ОСОБА_2 рама барабану була не закріплена, змістилась по площадці в сторони нахилу і притиснула ОСОБА_2 до рам кріплення виробки. Внаслідок цього нещасного випадку ОСОБА_2 отримав травми та помер.
Основною причиною нещасного випадку визначено технічні причини у вигляді незадовільного технічного стану виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, території, яке виразилося у експлуатації рейкової колії стрілочного переводу з розширенням рейок 680 мм та перевищенням однієї рейки над другою на 48 мм., експлуатації північного відкаточного корінного штреку пласта 13 горизонту 320 метрів з локомотивною відкаткою з незадовільним поперечним перетином, та недосконалість технологічного процесу, його невідповідність вимогам безпеки, а саме транспортування незакріпленою рами барабану на платформі, внаслідок чого нею було притиснуте потерпілого до рам кріплення виробки. 
Супутніми причинами є організаційні причини - незадовільне функціонування, недосконалість або відсутність системи управління охороною праці, яке виразилося у неузгодженості наряду на виконання сумісних робіт з доставки вантажів, порушення технологічного процесу, яке виразилося у знаходження людей в небезпечній зоні та використання несправної зчіпки для протягування платформи, яка зійшла з рейкової колії з метою її постановки на стрілочний перевід при знаходженні людей у небезпечній зоні, а також порушення трудової і виробничої дисципліни, у тому числі невиконання посадових обов`язків та невиконання вимог інструкції з охорони праці. 
Зазначено коло осіб, що допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці, у тому числі ОСОБА_2 , який був необережним, не зупинив роботи, які велися з порушенням правил та норм безпеки, проектів, паспортів, та допустив незадовільний контроль за виконанням робіт з дотриманням технологічних процесів в частині знаходження людей в небезпечний зоні зі сторони малого зазору  поблизу платформи, яка зійшла з рейок та знаходилася з незакріпленим вантажем в нестійкому положенні, направленні рухомого складу за допомогою дерев`яної затяжки, знаходженні людей біля рухомих транспортних засобів.
За таких обставин, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між смертю потерпілого ОСОБА_2 , який працював на підприємстві відповідача та нещасним випадком, що стався з ним на виробництві, наявний причинний зв`язок, що передбачає право позивача як дружини померлого на відшкодування їй моральної шкоди. Визначаючи моральну шкоду в розмірі 100000 грн, суд першої інстанції зазначив, що саме такий розмір відповідає глибині і ступеню моральних страждань позивачки та є достатнім для розумного задоволення потреб.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду з наступних підстав та зазначає наступне.
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено частиною 4 статті 43 Конституції України.
Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
З аналізу зазначених норм закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.
При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.
Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю особи, виникає у чоловіка (дружини), батьків (усиновлювачів), дітей (усиновлених), а також осіб, які проживали з нею однією сім`єю, з моменту смерті цієї особи.
Право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності факту нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, і причинного зв`язку між смертю і нещасним випадком.
Отже, ОСОБА_1 як дружина померлого ОСОБА_2 , відноситься до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка.
Актом форми Н-1/П розслідування нещасного випадку що стався ІНФОРМАЦІЯ_3 о 12.15 год. на шахті «Новодонецька» ВСП «Шахтоуправління «Білозерське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», встановлена вина підприємства, та зазначено низку технічних та організаційних причин даного нещасного випадку.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що травми ОСОБА_2 та моральну шкоду дружині померлого внаслідок травмування, заподіяно з вини відповідача внаслідок наявності небезпечних та шкідливих умов праці.
Апеляційний суд не приймає доводи апеляційних скарг позивача та відповідача щодо розміру моральної шкоди апеляційний виходячи з наступного.
Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995р., № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 
Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не містить визначення способів обчислення її розміру. Зважаючи на це будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.  
Згідно з ч.І ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. З рішення суду вбачається, що судом першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно досліджені всі обставини по справі, у тому числі: понесена позивачкою тяжка невиправна втрата близької людини, важкість змін в їх житті, характер та обсяг перенесених нею та таких, що продовжуються, душевних страждань, враховано причини нещасного випадку, обставини за яких він стався, зокрема наявній необережності в діях потерпілого. Судом враховані всі надані сторонами докази і їм дана належна оцінка. Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди є справедливою та такою, що відповідає характеру і ступеню моральних страждань та негативних наслідків та обставинам справи. 
Щодо доводу відповідача про порушення ОСОБА_2 вимог законодавства з охорони праці, що призвело до нещасного випадку, то апеляційний суд зазначає, що дані обставини не позбавляють відповідача обов`язку відшкодувати завдану позивачці моральну шкоду у зв`язку зі втратою близької людини. Наведені обставини були враховані судом першої інстанції при винесенні рішення, та відповідно була зменшена сума відшкодування моральної шкоди.
Апеляційний суд також відхиляє доводи позивачки, що душевні страждання їх доньки внаслідок смерті батька також є підставою для збільшення розміру моральної шкоди, завданої їй, яка матері дитини, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України передбачено окреме право доньки потерпілого на відшкодування моральної шкоди. 
Проте зі змісту позовної заяви убачається, що позивач звернулась до суду лише в своїх інтересах та позовних вимог в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_1 не заявляла. Наведене не позбавляє права особу, яка є законним представником малолітньої дитини звернутися до суду з відповідним позовом про захист порушених прав.
Доводи апеляційних скарг не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає  принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00,  § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесені з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» залишити без задоволення.
Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня  2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення  безпосередньо до Верховного Суду. 

Судді:                                                                                                                     В.В. Папоян

                                                                                                                         О.Д.Канурна

                                                                                                                         І.В.Кішкіна 

Повний текст постанови складено 18 серпня 2021 року

Суддя-доповідач                                           В.В. Папоян