ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2 вересня 2021 року
м. Харків
справа № 740/4054/19
провадження № 22-ц/818/2119/21
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання Сабельніка Б.В.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа - Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 4 грудня 2020 року в складі судді Ульяніч І.В.,
УСТАНОВИВ:
У серпні 2019 року  ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до суду з позовом після неодноразової зміни якого, остаточно просив ( а.с. 204 – 206)  надати  дозвіл матері, ОСОБА_5 на виготовлення посвідчення особи на повернення в Україну та паспорту для виїзду за кордон для дитини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди його батька, ОСОБА_2 ; по-друге, надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 14 грудня 2020 року по 03 січня 2021 року для оздоровлення до республіки Австрія, Швейцарської конфедерації, без дозволу батька дитини, ОСОБА_2 . 
Позов мотивований тим, що з 02.12.2011 пребуває у шлюбі з  ОСОБА_2 . Від шлюбу подружжя має дитину -  ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та постійно проживає у республіці Сінгапур, але є громадянином України. Оскільки відносини між батьками дитини погіршилися і вони стали проживати окремо, спір щодо виховання дитини вирішується в судовому порядку. Позивач вваж є за необхідне повернутися з дитиною до України, оскільки вважає, що це відповідає інтересам дитини. Проте відповідач утримує необхідні документи для виїзду дитини за кордон.  У зв`язку із  відсутністю посвідчення особи на повернення в Україну та паспорту для виїзду за кордон для дитини, та не бажанням батька дитини -  ОСОБА_2  оформити зазначені документи у встановленому  законом порядку, вона змушена просити суд надати їй дозвіл  на оформлення зазначених  документів  без згоди батька та  надати дозвіл на  виїзд на територію України дитині,  ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі матері,  ОСОБА_4 , без згоди та супроводу батька,  ОСОБА_2 . Зазначене повністю відповідає інтересам дитини та умовам укладеного між сторонами шлюбного договору.  
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.12.2020 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено. 
Судове рішення мотивовано тим, що  згідно законодаства України виготовлення посвідчення на особу для повернення в Україну не потребує згоди другого з батьків, а передбачає звернення законного представника до дипломатичної установи з пакетом документів визначеним в Порядку оформлення та видачі посвідчення особи на повернення в Україну, затвердженого постановою КМУ від 05.04.2017 року № 285. Судом встановлено, що відмовлено  позивачці в виготовленні посвідчення з підстав ненадання необхідних документів. Позивач не надала належних доказів, стосовно необхідності тимчасового виїзду дитини до Австрії та Швеції для забезпечення найкращих інтересів дитини, в період пандемії COVID-19, та, що це не порушить прав батька на спілкування з дитиною та не позбавить його права брати участь у вихованні та утриманні дитини, враховуючи виниклий між сторонами спір, що перебуває на розгляді Суду Сінгапура.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , подано апеляційну скаргу, посилаєючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.12.2020 змінити в частині незадоволених вимог позивача, що стосуються надання дозволу на виготовлення посвідчення дитині для повернення в Україну та паспорту для виїзду за кордон дитини без згоди батька, та задовольнити ці позовні вимоги в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд формально підійшов до вирішення спірного питання, не прийняв до уваги той факт, що позивач неодноразово зверталась до поліції Сінгапуру із заявами, про те, що відповідач відмовляється передати їй паспорт її дитини з березня 2019 року, у зв`язку з чим вона уважає цей документ втраченим. Також, згідно шлюбного договору, укладеного 01.06.2018 в Сінгапурі, кожному з батьків дозволяється брати ОСОБА_7 з собою в поїздки до родичів, та на Україну. Таким чином вона не позбавлена права відвідати з сином своїх батьків на Україні. Однак після звернення до відповідача з проханням надати їй паспорт дитини для виїзду за кордон, їй було відмовлено, у зв`язку з чим вона уважає свої права порушеними. Суд замість з`ясування обставин порушення відповідачем прав дитини на переміщення та безумовного права на отримання та користування паспортним документом, з`ясовує наявності факту попереднього звернення позивача до Міністерства закордонних справ України, консульської служби та Посольства України в Сінгапурі. Окрім того, судом достовірно встановлено, що посольством України в Сінгапурі було відмовлено позивачу в оформленні посвідчення особи на повернення до України. З посиланням на відповідні вимоги закону суд обґрунтовує відмову у наданні посвідчення на повернення в Україну, проте не надає оцінки та обґрунтування відмови у задоволенні позову про надання позивачці дозволу на виготовлення паспорту дитини для виїзду за кордон, для отримання якого необхідно надання згоди обох батьків дитини. 

15.04.2021 надійшов відзив ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.12.2020 залишите без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Посилається на те, що суд першої інстанції правильно встановив недоведеність позовних вимог позивача, відсутність порушених, невизнаних або оспорюваних прав і інтересів позивача, так як для виготовлення на ім`я дитини посвідчення на повернення в Україну необхідна заява лише одного з батьків, оформлення паспорту для виїзду дитини за кордон в органах влади на території України теж здійснюється на підставі заяви тільки одного з батьків, законодавством України не передбачений судовий порядок вирішення питання про виготовлення для паспорту для виїзду дитини за кордон у закордонних дипломатичних установах без згоди батька, тому позивач неправильно обрала спосіб захисту своїх прав в цій частині позовних вимог. Крім того що паспорт дитини для виїзду за кордон не є втраченим. Позивач періодично перебуває на території України і має реальну змогу звернутися до органів Державної міграційної служби України для оформлення на ім`я дитини паспорту для виїзду за кордон, для чого згода відповідача не вимагається. Таким чином суд першої інстанції належним чином, без порушення норм процесуального та застосування матеріального права, повно і правильно встановив обставини, що мають значення для справи, у тому числі, висновки суду першої інстанції відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позову про надання дозволу на виготовлення посвідчення дитині для повернення в Україні та паспорту для виїзду за кордон дитини без згоди батька, рішення суду про відмову у задоволенні вимог про надання позивачі дозволу для виїзду з дитиною за кордон без згоди батька не переглядається. 
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог апеляційної скарги та позовної заяви, розглянутих судом першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого. 
Згідно зі ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як установлено судовим розглядом та вбачається з матеріалів справи сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.12.2011 року. Від шлюбу мають малолітню дитину – ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в Сінгапурі, у батьків, що є громадянами України, та зареєстрований громадянином України, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та про народження дитини та довідкою Посольства України в республіці Сінгапур від 10.06.2019 року (а.с.16,19,20)
Згідно копії заяви-вимоги про надання паспорту дитини для виїзду за кордон, яка була надіслана позивачем відповідачу 08.08.2019 року, позивач просила відповідача надати паспортний документ дитини для виїзду за кордон, а саме до України, зазначаючи, що паспортний документ знаходиться у відповідача. (а.с.21) Проте, як встановлено судом Але будь-яка інформація щодо отримання даної заяви відповідачем відсутня.
Також 08.08.2019 року заявою позивач повідомила Немишлянський ВП ГУНП в Харківській області про втрату паспорту громадянина України – дитини ОСОБА_6 для виїзду за кордон (а.с.22)
Судом встановлено, що сторони є громадянами України, але на даний час проживають в республіці Сінгапур, відповідач працевлаштований та сплачує податки, що підтверджується нотаріально посвідченим перекладом інформації про доходи та сплату податку на прибуток, виписками по рахунку, виданими Управлінням внутрішніх справ Сінгапура, копіє угоди про оренду житла та його оплату(а.с.81-96, 102-107,115-120)
01.06.2018 року в Сінгапурі між позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюбний договір, в якому, в тому числі, були оговорена домовленість сторін щодо опіки, піклування, контролю та утримання ОСОБА_7 , за якою сторони мають однаковий, вільний та необмежений доступ до ОСОБА_7 і право піклуватись над ним. Кожна сторона має право повезти ОСОБА_7 на канікули за кордон не довше ніж на 1 місяць за раз в період відповідної половини його шкільних канікул, надавши іншому батьку належне повідомлення про проведення таких канікул наперед з детальним описом маршруту поїздки. Сторона, яка їде в таку поїздку, повинна потурбуватись про те, щоб інший із батьків підписав «Згоду» необхідну для виїзду. Кожному з батьків дозволяється брати ОСОБА_7 з собою під час поїздки до родичів на Україну. Виходячи із принципів спільної опіки, усі важливі життєві питання, що стосується добробуту ОСОБА_7 , включаючи поїздки за кордон, вирішується шляхом спільного узгодження між сторонами. Важливі документи ОСОБА_7 , такі як медичні книжки, ідентифікаційна картка, видані в ОСОБА_10 , підручники, страхові документи, щоразу передаються разом із ОСОБА_7 , а в особи, на піклуванні якої ОСОБА_7 в цей час не перебуває, залишається його паспорт (т.2 а.с.48-59)
Згідно виписки по рахунку та призначення платежів, вбачається, що відповідач робить перекази на ім`я позивача на утримання відповідно до шлюбного договору (а.с.124-127)
Малолітня дитина сторін відвідує дошкільний навчальний заклад, що підтверджується висновком вчителя щодо дитини (т. 2 а.с. 151-154)
Згідно інформації Державної міграційної служби України від 11.11.2019 року за даними бази Державної міграційної служби України впродовж 2019 року ОСОБА_5 з питань оформлення паспорта громадянина України малолітньому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для виїзду за кордон на ім`я дитини до територіальних органів/підрозділів ДМС України не зверталась станом на 08.11.2019 року (а.с.159)
За інформацією Міністерства закордонних справ України від 30.10.2019 року, у 2019 році ОСОБА_5 та інші законні представники малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з клопотанням щодо оформлення на його ім`я паспорта громадянина України для виїзду за кордон не звертатись. За даними Посольства України в Сінгапурі, 15.09.2019 року громадянка України ОСОБА_5 звернулась до дипломатичної установи з питань оформлення ОСОБА_6 посвідчення особи на повернення в Україну. Посольством було відмовлено заявниці в оформленні наданого документа, відповідно до пп.2 п.39 Порядку оформлення та видачі посвідчення особи на повернення в Україну, затвердженого постановою КМУ від 05.04.2017 року № 285. (а.с.156 т.2)
Згідно інформації Посольства України в республіці Сінгапур від 29.10.2019 року зазначено, що протягом 2019 року ОСОБА_5 до Посольства України в республіці Сінгапур із заявою про оформлення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України для виїзду за кордон не зверталась. 15.08.2019 року на адресу посольства України в республіці Сінгапур надійшла заява від ОСОБА_5 щодо оформлення ОСОБА_12 посвідчення особи на повернення в Україну. З огляду на недотримання процедури, яка встановлена Порядком оформлення та видачі посвідчення особи на повернення в Україну, затвердженого постановою КМУ від 05.04.2017 року № 285, в оформленні посвідчення особи на повернення в Україну ОСОБА_12 – було відмовлено (а.с.157 т. 2)
17.12.2019 року Посольством України в республіці Сінгапур було повідомлено, що у вересні 2019 року на одному із консульських прийомів громадянці України ОСОБА_5 було роз`яснено порядок звернення щодо оформлення та видачі посвідчення особи на повернення в Україну. ОСОБА_5 для ознайомлення була надана довідка з поліції про викрадення паспорту її сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до Порядку оформлення та видачі посвідчення особи на повернення в Україну, затвердженого постановою КМУ від 05.04.2017 року № 285, документ ( протокол, довідка тощо), виданий компетентним органом іноземної держави, що підтверджує факт звернення особи щодо втрати або викрадення документа, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України та дає право на виїзд з України і її в`їзд в Україну входить до переліку обов`язкових документів при зверненні до дипломатичної установи із заявою про оформлення та видачу посвідчення особи на повернення в Україну. З огляду на наведене повідомили, що дипломатична установа уповноважена розглядати заяву про оформлення та видачу посвідчення особи на повернення в Україну лише за наявності усіх документів встановлених п. 17 Порядку (а.с.158 т.2)
Згідно копії наказу суду у сімейних справах Сінгапуру від 17.09.2019 року у справі про опіку щодо малолітнього ОСОБА_6 , між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_13 , було заборонено відповідачу або його представнику вивозити ОСОБА_9 з Сінгапуру до вирішення цієї справи, окрім як з письмової згоди позивача або з дозволу суду. Паспорт та проїзні документи дитини залишені на зберіганні та у володінні позивача (а.с.161 т. 2) Тобто в судовому засіданні встановлено, що документи дитини втрачені не були.
Згідно копії наказу суду у сімейних справах Сінгапуру від 06.11.2019 року у справі про опіку щодо малолітнього ОСОБА_6 , між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_13 , було встановлено у період, до винесення будь-яких наступних наказів: догляд за ОСОБА_14 має здійснюватися обома сторонами в такому порядку: відповідач доглядає за ОСОБА_7 з четверга після школи до 10.00 години у неділю, кожного другого тижня, починаючи з 07.11.2019 року; відповідач доглядає за ОСОБА_7 з середи після школи до 10.00 години у неділю, кожного другого тижня, починаючи з 13.11.2019 року. Позивач доглядає за ОСОБА_7 решту часу (а.с.166 т.2)
03.02.2020 року Посольством України в республіці Сінгапур було повідомлено, що у період з 16 вересні 2019 року по 03 лютого 2020 року ОСОБА_5 із заявою про оформлення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорта громадянина України для виїзду за кордон чи посвідчення особи на повернення в Україну до Посольства України в Республіці Сінгапур не зверталась. (а.с.196 т. 2)
Судом встановлено, що позивач неодноразово зверталась із заявами до поліції Сінгапуру, а саме 13.08.2019 року позивач повідомила, що перебуває у процесі розлучення із чоловіком, бажає прийняти рішення стосовно встановлення опіки над їх дитиною. 29.03.2019 року вона повернулась в Сінгапур з України і цього ж дня передала два українських паспорти дитини – ОСОБА_15 , згідно із їхньою домовленістю. Суть домовленості полягала в тому, що хто одержить право опіки над дитиною, у того і буде зберігатися паспорт дитини. Однак, з того часу ОСОБА_15 так і не передавав їй паспорт дитини з березня 2019 року (а.с.207,208, 212,218 т.2).
Як правильно встановлено судом між сторонами виник спір предметом якого є дозвіл матері дитини виготовити документи для виїзду дитини за кордон як громадянина України та виїхати за кордон з дитиною без згоди батька для відпочинку. 
Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України "Про міжнародне приватне право" глави 13, розділу III СК України , Законом України «Про охорону дитинства», Порядку оформлення та видачі посвідчення особи на повернення в Україну, затвердженого постановою КМУ від 05.04.2017 року № 285 , Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152 (у редакції постанови Кабінету Міністрів Українивід 16 листопада 2016 року № 1001)
Відповідно до ст. 16 Закону України "Про міжнародне приватне право" - особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.
Згідно із ст. 141, 153,160 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку.
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Частинами першою, другою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
За вимогами статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Проаналізувавши положення вищезазначених правових норм та встановивши обставини у справі, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову у зв`язку з наявною можливістю у матері дитини оформити необхідні документи без згоди батька та не надання нею доказів на спростування зазначеного.
Доводи апеляційної скарги щодо помилкового висновку суду про існування такої можливості відносно оформлення паспорту громадянина України спростовуються положеннями пунктів 20, 51 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152.
За змістом зазначених правових норм у разі постійного проживання або тимчасового перебування особи за кордоном для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон до закордонної дипломатичної установи подаються такі документи: 1) паспорт громадянина України (для особи, яка досягла 14-річного віку) або інший документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. У разі коли особі не оформлювався документ, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України та/або надає право на виїзд з України і в`їзд в Україну, подається довідка про реєстрацію особи громадянином України (у разі оформлення вперше паспорта для виїзду за кордон); 2) свідоцтво про народження або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави, - у разі оформлення паспорта для виїзду за кордон особі, яка не досягла 14-річного віку; 3) документ, що підтверджує постійне проживання або тимчасове перебування громадянина України за кордоном (у разі наявності); 4) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, - у разі подання документів законним представником, крім випадків, коли законним представником є один із батьків; 5) відповідні документи, що підтверджують сплату консульського збору, або оригінал документа про звільнення від його сплати. Оригінал документа про звільнення від сплати консульського збору повертається заявнику, а до заяви-анкети долучається його копія, засвідчена працівником шляхом проставляння відмітки “Згідно з оригіналом” із зазначенням посади, його прізвища та ініціалів, підпису та дати; 6) у разі оформлення паспорта для виїзду за кордон особі, яка не досягла 12-річного віку, або особі, яка не може пересуватися самостійно у зв`язку з тривалим розладом здоров`я, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку, - може бути подано одну кольорову фотокартку розміром 10-15 сантиметрів для внесення відцифрованого образу обличчя особи шляхом сканування. Фотокартка повинна відповідати вимогам Міжнародної організації цивільної авіації (IКAO) Doc 9303.
Таким чином вищезазначений порядок передбачає оформлення паспорту дитини для виїзду за кордон здійснюється дипломатичною установою України за заявою законного представника дитини, яким може бути один із батьків. 
Помилкове посилання суду на п.7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152 на правильність висновку суду про відмову у задоволені позову в частині надання дозволу позивачці оформити дитині для виїзду за кордон не вплинуло. 
Крім цього, даними листа Державної Міграційної Служби України від 12.04.2021 року про оформлення 01/04/2021 органом видачі 2 SGP на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 ( т. 4 а.с. 126) та даними копії зазначеного паспорту ( т.4 а.с. 127). 
З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що суд повно та всебічно встановив обставини у справі та ухвалив законне та обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 - 384, 389 - 391 ЦПК України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , залишити без задоволення.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 4 грудня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 8 вересня 2021 року. 

Головуючий                                                                 О.Ю. Тичкова

Судді                                                                         С.С. Кругова

                                                                       Н.П. Пилипчук