ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/10281/18  Номер провадження 22-ц/814/1868/21	Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д.  Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого судді Прядкіної О.В., 
суддів: Бутенко С.Б., Кузнєцової О.Ю.,
розглянувши в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про стягнення моральної шкоди 
у справі за апеляційними скаргами Полтавської обласної прокуратури та ОСОБА_1 
  на   рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 червня 2021 року, прийнятого під головуванням судді Андрієць Д.Д. в м. Кременчук із складанням повного тексту рішення 11 червня 2021 року та 
на додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 червня 2021 року, прийнятого під головуванням судді Андрієць Д.Д. в м. Кременчук, - 
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до районного суду з вказаним позовом. Зазначав, що 19.09.2014 року він звернувся із заявою до прокуратури м. Кременчука із повідомленням про кримінальне правопорушення за фактом його незаконного затримання. Прокуратурою Полтавської області було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України. На даний час кримінальне провадження триває. Ухвалами слідчих суддів були скасовані неодноразові постанови про закриття вказаного провадження. Своїми діями прокуратура Полтавської області перешкоджала йому реалізувати свої плани щодо особистого розвитку. Він не міг сконцентруватись на роботі, оскільки був вимушений відволікатись з метою доведення обґрунтованості заявлених ним клопотань старшому слідчому та у слідчого судді. Вважає, що прокуратура Полтавської області не захистила його право на належний, об`єктивний, неупереджений розгляд його заяви-повідомлення про кримінальне правопорушення. Уточнивши позовні вимоги, просив стигнути з прокуратури Полтавської області 100 000 грн. моральної шкоди.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 червня 2021 року позов  ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь  ОСОБА_1   моральну шкоду в сумі 5000 грн.
В іншій частині вимог відмовлено.Стягнуто з Полтавської обласної прокуратури на користь держави судовий збір в сумі 50 грн.
Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 червня 2021 року у задоволенні заяви  ОСОБА_1   про розподіл судових витрат на правничу допомогу в сумі 9000 грн відмовлено.
Відмова обґрунтована тим, що документів, які б підтверджували сплату коштів відповідно до акту виконаних робіт від 03.06.2021 суду позивачем надано не було. 
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 червня 2021 року оскаржили Полтавська обласна прокуратура та ОСОБА_1 .
Додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 червня 2021 року оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 червня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з Полтавської обласної прокуратури 100 000 грн. моральної шкоди
та скасувати додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 червня 2021 року, прийнявши нове, яким стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн.
Вважає, що стягнутий розмір моральної шкоди є істотно заниженим, та зазначає, що стягнення такої шкоди має проводить безпосередньо з юридичної особи -Полтавської обласної прокуратури. Крім того, щодо відмови у задоволенні вимог щодо відшкодування витрат за надану правову допомогу, вказує, що суд не звернув увагу, що у актах виконаних робіт зазначено, що «клієнт» сплатив «виконавцеві» грошові кошти у повному обсязі.
Оскаржуючи рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 червня 2021 року, Полтавська обласна прокуратура, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині задоволених вимог та прийняти нове рішення цій частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Стверджує, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди.
ОСОБА_1   у відзиві на апеляційну скаргу Полтавської обласної прокуратури просить її відхилити та задовольнити його вимоги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України. 
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частини четверта, шоста статті 19, стаття 274 ЦПК України).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України). Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК України).
Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги прокуратури Полтавської області та часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення суду з таких підстав:
Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у провадженні Полтавської  обласної прокуратуриперебуває кримінальне провадження 42014170000000256 від 25.09.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.356 КК України, за заявою ОСОБА_1 за фактом його незаконного затримання.
Ухвалами слідчих суддів Октябрського районного суду м. Полтави від 26.05.2015 року, 27.04.2016 року, 17.11.2017 року, 16.05.2018 року були скасовані постанови про закриття кримінального провадження 42014170000000256 від 25.09.2014 року.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказував на те, що Полтавська  обласна прокуратуране захистила його право на належний, об`єктивний, неупереджений розгляд його заяви-повідомлення про кримінальне правопорушення, що спричинило його моральні страждання.
Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд своє рішення мотивував тим, що подані позивачем докази, зокрема листи органу досудового розслідування та ухвали слідчих суддів підтверджують факт тривалої, в період з 25.09.2014 року протиправної бездіяльності посадових осіб відповідача щодо проведення необхідної перевірки заяви ОСОБА_1 про злочин, а також надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні за його заявою. На переконання суду, неодноразове прийняття слідчими прокуратури рішень про закриття кримінального провадження у спосіб, який вочевидь для заявника демонструє ігнорування його доводів, що підтверджується висновками слідчих суддів про неповне проведення досудового розслідування, підтверджує факт спричинення особі моральної шкоди. Разом із тим, районний суд наголошував на тому, що в даній справі підставою відшкодування шкоди є не факт скасування постанови про закриття кримінального провадження, а саме систематичне прийняття відповідних рішень без проведення відповідно до вимог КПК України перевірки заяви ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з даним висновком районного суду.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч.2 ст.16 ЦК України).
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою  ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої вказаної норми в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 ЦК України).
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. 
У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».
Згідно із ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 522/22008/15-ц (провадження № 61-3462св18) зроблено висновок, що «як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості». 
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У частинах 1-3 ст.89 цього ж Кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Встановивши доведеними факти тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб відповідача щодо проведення необхідної перевірки заяви ОСОБА_1 про злочин,надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні за його заявою, неодноразове прийняття слідчими прокуратури рішень про закриття кримінального провадження у спосіб, який вочевидь для заявника демонструє ігнорування його доводів, суд правильно застосував норми матеріального права та зробив обґрунтований висновок про заподіяння позивачу моральної шкоди, визначивши її розмір відповідно до характеру та розміру душевних страждань, враховуючи вимоги розумності і справедливості.
При цьому суд обґрунтовано виходив з того, що наявне систематичне прийняття відповідних рішень без проведення відповідно до вимог КПК України перевірки заяви ОСОБА_1 про злочин, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача, надмірну тривалість досудового розслідування. 
Зазначений висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 8 квітня 2020р. у справі № 638/14009/17.
За таких обставин суд зробив правильний висновок про часткове задоволення позову з врахуванням характеру вчиненого порушення.
Між тим, оцінка моральних страждань, визначена позивачем в розмірі 100 000грн. є завищеною та не підтверджується об`єктивними обставинами справи.
Не заслуговують на увагу  доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1  щодо  стягнення суми морального  відшкодування  з Полтавської обласної прокуратури на підставі ст.1172 України, так як в даному випадку, як зазначено вище,   підлягають застосуванню норми ст.ст.1174, 1176 ЦК України.
Стосовно посилась в апеляційній скарзі Полтавської обласної прокуратури на те, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності слідчого та прокурора саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності, як такої, колегією суддів оцінюється з огляду на систематичність скасування постанов слідчого прокуратури про закриття провадження за зверненням ОСОБА_1 , що безумовно викликало негативні ємоції останнього та спричиняло моральні страждання у зв`зку із невирішенням його заяви про злочин.
Щодо доводів апеляційної скарги представника Полтавської обласної прокуратури про незалучення до участі в справі Державної казначейської служби, слід виходити з того, що відповідно до покладених завдань Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України).
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчукавід 9.11.2020р. до участі у справі в якості третьої особи залучено Головне управління Державної казначейської служби України ( т.1, а.с.180).
Таким чином, казначейство залучене до участі у цій справі не як заподіювач шкоди, а як орган, який відповідно до законодавства здійснює списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Отже оскаржуване рішення суду є вірним та підстав для його скасування не вбачається.
Разом з тим, помилковим є додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 червня 2021 року з огляду на таке :
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 

Районний суд, відмовляючи у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу, виходив з того, що до матеріалів справи не надано документів на підтвердження сплати позивачем коштів за послуги адвоката.
З матеріалів справи вбачається, що 12 січня 2019 року між адвокатом Бублик О.І. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги та юридичних послуг (т.1,а.с.214).
Згідно актів виконаних робіт від 05.04.2021 року і 03.06.2021 року клієнт - ОСОБА_1 сплатив виконавцеві -адвокату Бублику О.І. грошові кошти у повному обсязі у розімірі 8200 грн. та 800 грн. відповідно (т.2, а.с. 24,56).
Отже, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог у розмірі 5% від заявленої ОСОБА_1 суми, пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягають відшкодуванню витрати позивача, пов`язані з правничою допомогою у розмірі 450 грн., які слід стягнути з Полтавської обласної прокуратури. 
Відповідно до положень ч.2 п.3 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати ( в тому числі витрати на професійну правничу допомогу) покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
За таких обставин додаткове рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 367, 374,376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Полтавської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 червня 2021 року залишити без змін.
Додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 червня 2021 року скасувати, прийнявши з цього питання нове рішення.
Заяву ОСОБА_1   про розподіл судових витрат на правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути з Полтавської обласної прокуратури на користь  ОСОБА_1  витрати на правничу допомогу у розмірі 450 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 01.09.2021 р.

Головуючий-суддя                                                                           О. В. Прядкіна
Судді:                                                                                        С. Б. Бутенко
                                                                                    О. Ю.Кузнєцова