КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 755/7690/21
провадження № 33/824/4228/2021 
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 вересня 2021 року                                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі судді Кирилюк Г. М., вирішуючи питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1   на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП,
встановив:
 
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2021 року ОСОБА_1   визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 850 грн. 
06.09.2021 року  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Клопотання  мотивовано  тим, що  резолютивну частину оскаржуваної постанови було  оголошено 27 липня 2021 року та  його було   повідомлено про можливість отримати  повне судове рішення через 3 дні. Протягом   десятиденного строку  від  дня винесення  постанови він  неодноразово  звертався до  суду з наміром  отримати повне  судове рішення,  проте отримував відповідь, що  рішення  ще  не готове. Станом на  26 серпня  2021  року   він так і не  отримав копії постанови. З повним текстом    постанови суду   ознайомився в приміщенні  суду лише   27 серпня 2021 року та дізнався з Єдиного  державного  реєстру судових  рішень, що  повний текст оскаржуваної постанови  надіслано  до  реєстру  13 серпня  2021 року,  зареєстровано  14 серпня  2021 року,  а оприлюднено  - 16 серпня  2021  року. Оскільки  він  не  мав можливості  подати апеляційну  скаргу   протягом  десяти днів   з дня  винесення постанови,  про  повний текст постанови дізнався лише  27 серпня  2021  року, просив поновити строк на  апеляційне  оскарження  постанови   Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2021 року.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в процесі судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена Дніпровським районним судом м. Києва 27  липня 2021  року  за участі ОСОБА_1 , який був присутній в судовому засіданні  та  надавав свої пояснення. В  цей день останньому було  оголошено   резолютивну  частину  постанови,  а тому саме з дня винесення постанови розпочинається десятиденний строк на апеляційне оскарження.  
Апеляційну скаргу на постанову Дніпровського районного  суду  м. Києва  від  27 липня  2021  року   ОСОБА_1 подав 06  вересня  2021  року, тобто  з пропуском встановленого ч.2 ст. 294 КУпАП строку на апеляційне оскарження.
Доводи,  викладені в  клопотанні  про   поновлення строку  на  апеляційне оскарження про те, що   ОСОБА_1   не  мав можливості подати апеляційну  скаргу   у визначений  законом  строк, а з повним текстом  постанови  зміг  ознайомитися в приміщенні  суду лише   27 серпня 2021 року,  є необґрунтованими. 
Відповідно  до  відомостей Єдиного державного  реєстру  судових рішень,  текст  вказаної постанови надіслано  судом 13.08.2021,  зареєстровано  14.08.2021,  оприлюднено  16.08.2021. 
Будь-яких доказів  того,  що  протягом  десятиденного строку   від дня винесення  постанови  ОСОБА_1 звертався до  суду   з заявами  про  отримання   копії постанови, проте  у  її отриманні   йому було  відмовлено, матеріали справи не містять. 
Єдине  звернення  ОСОБА_1 до  суду  з проханням  надати можливість   ознайомитися з матеріалами справи  датоване  27 серпня  2021  року  (а.с.39).
Подане  клопотання  також не  містить обґрунтувань  в частині  неможливості  подання  апеляційної скарги  протягом  десяти  днів з  моменту  оприлюднення  судового  рішення  в Єдиному  державному  реєстрі  судових рішень, а саме з  16  серпня  2021  року  по  26 серпня  2021  року. 
Подавши апеляційну  скаргу 06  вересня  2021 року,  ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження постанови Дніпровського  районного суду м. Києва  від 27 липня 2021 року. 
Наведені ОСОБА_1   причини для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження не дають достатніх підстав для визнання їх поважними.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).
Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.
Враховуючи вищевикладене, зазначені ОСОБА_1  підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими та неповажними, оскільки ним не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які б унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі ним апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції.
Таким чином, ОСОБА_1 слід відмовити в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня  2021 року, а апеляційну скаргу відповідно до вимог ст.294 КУпАП повернути особі, яка її подала.
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд
 
постановив: 
 
Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня  2021 року про притягнення ОСОБА_1    до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Апеляційну скаргу з додатками повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                           Г. М. Кирилюк