П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 року
м. Рівне

Справа № 569/2440/20
Провадження № 22-ц/4815/945/21

Головуючий у Рівненському міському суді 
Рівненської області: суддя Харечко С.П.
Рішення суду першої інстанції проголошено
(вступна і резолютивна частини): 
о 15 год. 13 хв. 05.04.2021 у м. Рівне
Рівненської області
Повний текст рішення складено: 13.04.2021 

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В. 
судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 ;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради;

представники учасників справи:
позивача – адвокати Кривошей Ганна Віталіївна, Вегера Андрій Анатолійович та Мостовенко Юрій Володимирович;
відповідача – адвокати Оспанов Роман Олегович і Басюк Олександр Петрович;
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_3 ;

за участі:позивача та представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради; про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей,
в с т а н о в и в:
У лютому 2020 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі – Орган опіки та піклування); про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей. Мотивуючи вимоги, вказувалося про те, що сторони є батьками малолітніх синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Рівненського міського суду від 13 березня 2019 року, що змінене 16 травня 2019 року Рівненським апеляційним судом, шлюб між ними розірвано та стягнуто з нього аліменти на утримання дітей. Діти мешкають разом з матір`ю і навчаються у загальноосвітній школі №2 м. Рівне. 
Між тим, з огляду на недосягнення між ним та відповідачем домовленості про спосіб його участі у житті дітей, спілкуванні з ними після розірвання шлюбу між батьками і створенням ОСОБА_2 перешкод позивачу у можливості бачитися, проводити з дітьми час, брати участь та сприяти духовному розвитку та вихованню ОСОБА_1 звернувся до Органу опіки та піклування з заявою про визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними. На підставі розпорядження Рівненського міського голови від 01 листопада 2019 року №1073-р йому визначено спосіб участі у вихованні малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме встановлено можливість побачень з синами: у І та ІІІ неділю місяця з 11 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., щорічно в літній період протягом 14 днів за погодженням з дітьми, щорічно протягом 3 днів під час осінніх, зимових та весняних канікул за погодженням з дітьми. Вважає, що навіть після прийнятого розпорядження міського голови, як керівника Органу опіки та піклування, та встановленого способу участі у вихованні малолітніх дітей відповідач всіляко перешкоджає та категорично забороняє йому бачитися з синами, брати участь у їх вихованні, що порушує права позивача як батька, а також і права малолітніх дітей на спілкування з батьком, що, в свою чергу, негативно впливає на їх емоційний, фізичний і духовний розвиток. 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 квітня 2021 року позов задоволено частково. 
Визначено позивачу такий спосіб у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,:
- систематичні зустрічі з дітьми у І та ІІІ вихідні (субота і неділя) кожного місяця з 11 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. за територіальним місцем проживання дітей у м. Рівне при вільному виборі території та місць спілкування за бажанням дітей (відвідування парків відпочинку, рекреаційних зон, торгово-розважальних центрів, кафе, ресторанів) без присутності відповідача;
- щорічно під час осінніх, зимових та літніх канікул протягом перших 3 (трьох) днів канікул за місцем проживання ОСОБА_1 у м. Київ;
- щорічно у літній період протягом 14 (чотирнадцяти) днів за погодженням із ОСОБА_8 календарних дат та за погодженням з дітьми щодо виду відпочинку (море, озеро, ліс тощо) без присутності ОСОБА_8 .
В задоволенні решти вимог позивачу відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі позивач покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині, які полягали у неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідності висновків суду обставинам справи; порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.
На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом того, що висновки суду, які зроблені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, суперечать його резолютивній частині. Так, вважає, що твердження щодо згоди дітей на систематичні побачення з батьком є припущенням, адже не відповідає висновку Органу опіки та піклування від 16.03.2021 №08-520. Цим висновком фактично змінено графік зустрічей батька у спілкуванні з дітьми, який було визначено розпорядженням міського голови від 01 листопада 2019 року №1073-р та виключено з графіка зустрічей умову, за якої зустріч батька з дітьми можлива лише за погодженням з дітьми.
Крім іншого, просить взяти до уваги те, що відповідач є конфліктно налаштованою відносно позивача, враховуючи постійне проживання дітей разом з матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок з нею, вбачається, що оскаржуваний висновок мотивувальної частини перешкоджає батьку в реалізації своїх прав. 
Заявник звертає увагу на правові позиції, що висловлені Верховним Судом у постанові від 01 липня 2020 року у справі №138/96/17 та Об`єднаною Палатою Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі №638/12278/15-ц.
Приходячи до переконання про часткову відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд надав оцінку лише відеозапису, який було долучено позивачем до матеріалів справи, де відображено події 15 грудня 2019 року, а також показанням свідка ОСОБА_9 . Вважає, що судом залишено без урахування те, що 02 жовтня 2019 року позивач прибув на засідання Органу опіки та піклування, після якого він поїхав до школи, де навчаються діти, де спілкувався з директором, вчителями та випадково зустрів сина ОСОБА_4 , який був радий зустрічі. Інший син хворів і перебував удома. Додзвонитися до відповідача він не зміг, а після її дзвінка приїхав син ОСОБА_5 , який забрав ОСОБА_4 і при цьому брутально лаявся. 01 грудня 2019 року ОСОБА_2 заборонила позивачу побачення з дітьми, що стверджується також показаннями свідка ОСОБА_10 , яким суд не дав належної оцінки, переплутавши їх зі свідченнями ОСОБА_9 . Не було надано можливості побачитися з дітьми і 15 грудня 2019 року, що підтверджено показаннями ОСОБА_9 .
Не надано відповідної оцінки і тим обставинам, що ці свідки показали про неодноразові спроби ОСОБА_1 зв`язатися в телефонному режимі із відповідачем, чим вона нехтувала.
Щодо порушення норм процесуального права, то посилався на недодержання положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України стосовно обов`язковості довести обставини, на які сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень; ст. 13 ЦПК України стосовно диспозитивності судочинства; ст. 77 ЦПК України стосовно предмета доказування. 
Вважає, що неправильне застосування норм матеріального права полягає у нехтуванні судом ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 141, 150, 151, 153, 159 СК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст.ст. 3, 7, 9, 18 Конвенції про права дитини, а також рішень Європейського суду з прав людини у справі "Мамчур проти України" і "Зоммерфельд проти Німеччини".
З наведених міркувань просить скасувати рішення Рівненського міського суду від 05 квітня 2021 року в мотивувальній частині щодо висновків про необхідність встановлення ОСОБА_1 способу та порядку участі у вихованні малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , лише за згодою дітей, змінивши в цій частині шляхом виключення з мотивувальної частини висновки суду про можливість встановлення позивачу способу та порядку участі у спілкуванні і вихованні малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , лише за згодою дітей, та викласти абзаци 41, 42 і 43 мотивувальної частини рішення суду в такій редакції:
"При цьому для визначення способів спілкування батька з дітьми суд бере до уваги конкретні обставини справи та враховує насамперед інтереси дітей. Зокрема, при ухваленні даного рішення судом в першу чергу взято до уваги принцип рівності батьків у вихованні та спілкуванні із власною дитиною, а також те, що таке спілкування не повинно бути формальним, має носити систематичний характер, а тому суд погоджується із запропонованим позивачем та службою у справах дітей способом частині можливості батька спілкуватися із дітьми протягом вихідних та з ночівлею за місцем проживання батька, спільного проведення часу під час канікул і відпочинку, та погоджується, що слід визначити дні, години спілкування без присутності матері, що сприятиме налагодженню і встановленню контакту батька з дітьми. Тому суд доходить до висновку, що доцільним буде встановити батьку систематичні побачення з дітьми".
Рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні вимоги про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будь-якими засобами зв`язку та ухвалити в цій частині нове рішення, яким дану вимогу задовольнити.
У поданому відзиві представник ОСОБА_2 – адвокат Оспанов Р.О., вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу – відхилити. При цьому посилався на хибність тверджень заявника щодо припущень, якими мотивовано оскаржуване рішення в мотивувальній частині, оскільки розпорядженням міського голови від 01 листопада 2019 року №1073-р визначено спосіб участі позивача у вихованні дітей та встановлено графік побачень з ними. З урахуванням вимог закону суд при вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини, беручи до уваги конкретні обставини справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. 
Вважає, що судом було надано правову оцінку усім доказам у справі, що є допустимими та належними. Щодо рішення Органу опіки та піклування, то відповідач з ним погоджується і не має наміру перешкоджати у його виконанні, але лише у спосіб, визначений безпосередньо рішенням, тобто за умови обов`язкового погодження з дітьми.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив із часткової доведеності та обґрунтованості вимог позивача, оскільки обов`язки щодо забезпечення розвитку дітей покладаються на обох батьків, кожен з яких у рівній мірі зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно. Характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками і дитиною має існувати систематичний психоемоційний контакт, а тому слід додержуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
При цьому будь-яких доказів, які унеможливлювали би право ОСОБА_1 на спілкування з дітьми чи свідчили би про обставини спілкування батька з дітьми, що перешкоджало би нормальному розвитку дітей, або обумовлювало би його побачення з дітьми у присутності інших осіб, відповідачем надано не було, матеріали справи їх не містять, а судом не було здобуто.
Оскільки необґрунтованими є доводи  ОСОБА_2  про неналежне піклування батька щодо життя і здоров`я старшого сина, а також беручи до уваги обставини справи та враховуючи інтереси дітей і їх бажання з приводу такого спілкування, тому визначено способи участі батька у вихованні дітей, місце та час їхнього спілкування відповідно до висновку Органу опіки та піклування від 16 березня 2021 року №08-520 і відповідного розпорядження Рівненського міського голови від 01 листопада 2019 року №1073-р.
Щодо вимоги про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди батьку у спілкуванні з дітьми, то судом відмовлено в її задоволенні, виходячи із відсутності доказів про обставини, які свідчили би про порушення права ОСОБА_1 , як батька, на побачення з синами ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .
Як з`ясовано судом, сторони є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 13 березня 2019 року рішенням Рівненського міського суду, зміненим постановою Рівненського апеляційного суду від 16 травня 2019 року, шлюб між ними розірвано і стягнуто із ОСОБА_1 аліменти на користь відповідача на утримання дітей.
Після припинення шлюбних відносин діти залишилися проживати з матір`ю і навчаються в загальноосвітній школі №2 м. Рівне.
На підставі звернення позивача 01 листопада 2019 року Рівненським міським головою прийнято розпорядження №1073-р, яким визначено ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні малолітніх дітей, а саме встановлено можливість побачень з синами у І та ІІІ неділю місяця з 11 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., щорічно в літній період протягом 14 днів за погодженням з дітьми, щорічно протягом 3 днів під час осінніх, зимових та весняних канікул за погодженням з дітьми.
З висновку №08-520 від 16 березня 2021 року Органу опіки та піклування видно, що комісією з питань захисту прав дитини при Рівненському міськвиконкомі, як консультативно-дорадчому органі, вирішено усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дітьми та встановлено графік зустрічей батька з дітьми: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - у І та ІІІ неділю місяця з 11 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.; щорічно в літній період протягом 14 днів; щорічно протягом 3 днів під час осінніх, зимових та весняних канікул.
Вважаючи, що його суб`єктивні батьківські права на спілкування з дітьми обмежуються відповідачем через заборону малолітнім синам бачитися з ним, у лютому 2020 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей будь-якими засобами зв`язку, визначення способу у спілкуванні та вихованні дітей.
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до часткового застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги ОСОБА_1 в частині позову про визначення способу у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей і відмовивши у задоволенні позову в частині усунення перешкод у спілкуванні з дітьми.
Згідно зі ст.ст. 141, 150, 157, 158, 159 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється віл виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Відповідно до ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Преамбула Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року та статті 3, 18 цієї Конвенції вказують, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. Дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 
Щодо доводів апеляційної скарги про помилковість тверджень мотивувальної частини оскаржуваного рішення обставинам справи, а саме з приводу висновку Органу опіки та піклування від 16.03.2021 №08-520, яким змінено графік зустрічей батька у спілкуванні з дітьми і який було визначено розпорядженням Рівненського міського голови від 01 листопада 2019 року №1073-р та виключено з графіка зустрічей умову, за якої зустріч батька з дітьми можлива лише за погодженням з дітьми, то вони не заслуговують на увагу. Так, дані аргументи заявника не впливають на правильність вирішенні справи судом і не спростовують обґрунтованості його висновків.
Не заслуговують на увагу і аргументи заявника про неврахування судом правових позицій, що висловлені Верховним Судом у постанові від 01 липня 2020 року у справі №138/96/17 та Об`єднаною Палатою Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі №638/12278/15-ц, оскільки вони не стосуються безпосередніх правовідносин, що виникли та існують між сторонами. 
Покликання автора скарги на обставини, що мали місце 01 грудня 2019 року, коли ОСОБА_2 заборонила позивачу побачення з дітьми, то вони носили разовий та несистематичний характер і їм дано відповідну правову оцінку судом попередньої інстанції при відмові позивачу у задоволенні вимог про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей.
Не можна погодитися через їх необґрунтованість і з доводами ОСОБА_1 про неправильне застосування судом норм матеріального права.
З правової точки зору неспроможними є і аргументи заявника про недодержання судом норм процесуального права.
Так, згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Проте будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових дефектів Кліщем С.Л. надано не було, матеріали справи не містять, а судом не було здобуто.
Не встановлено апеляційним судом підстав для застосування норми ч. 3 ст. 376 ЦПК України, де наведено повний і вичерпний перелік обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення.
Решта доводів апеляційної скарги спростовуються відсутністю належних і допустимих доказів, які повинен був подати позивач на вмотивування своїх вимог. 
Відповідно до ст.ст. 12 і 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні свого рішення.
Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 квітня 2021 року в оскаржуваній частині – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 07.09.2021

Головуючий :                                                                 С.В. Хилевич

Судді:                 С.О.Гордійчук

С.С.Шимків