П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 вересня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 522/5994/21	
Головуючий в 1 інстанції: Федчишена Т.Ю.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  судді -  Вербицької Н.В.,
                      суддів – Джабурії О.В.,
                                     Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И Л А :

05 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою, в якій просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН №3961885 від 23.03.2021.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 23.03.2021 о 21:30 заїхав в двір за адресою проживання: АДРЕСА_1 для перенесення речей з автомобіля до квартири. Вказав, що до нього підійшов інший водій із посиланням на перешкоджання виїзду із двору, наслідком чого стали дії щодо переставлення автомобіля в інше місце. Біля 21:50 приїхала патрульна поліція  та склала оскаржувану постанову з посиланням на порушення п. 15.10 ПДР. Позивач вказує, що оскаржувана постанова не відповідає обставинам справи та винесена з порушенням чинного законодавства, оскільки в ній вказано час порушення 21:56:43, тобто коли автомобіль вже знаходився в місці де нікому не заважав. Також твердження інспектора про порушення стоянки базуються лише на словах іншого водія. На думку позивача, через здійснення ним розвантаження розташування автомобіля не можна вважати стоянкою. Крім того, інспектор поліції не знав чи було припарковано автомобіль більше ніж протягом 5 хвилин. Також двір за вказаною адресою має два заїзди/виїзди, що виключає унеможливлення руху інших транспортних засобів або пішоходів. Оскаржувана постанова не містить посилань щодо доказів допущеного правопорушення, а тому при її винесенні інспектор керувався лише власною суб`єктивною думкою.
Представник відповідача під час судового засідання 15.06.2021 заперечував проти задоволення позовних вимог із зазначенням, що на адресу суду направлено відзив із викладенням правової позиції УПП та доказами на її підтвердження.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.
Матеріали справи підтверджують, що відзив відповідача надійшов до суду першої інстанції 15.06.2021 після прийняття вищевказаного рішення.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для розгляду справи, просить зазначене рішення скасувати та прийняту постанову, якою відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 . Зокрема, апелянт зазначив, що своєчасно направив відзив до суду засобами поштового зв`язку. Факт порушення підтверджується поясненнями громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також витягом з бази «Армор». Законодавчі акти України не містять приписів, що наявність двох заїздів/виїздів на певну територію дозволяють здійснення блокування одного з них.  Також дана обставина не спростовує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Відомості про докази порушення вносяться лише до постанови складеної в автоматичному режимі, оскільки зразок постанови додатку 5 Інструкції №1395 такої можливості не передбачає. 
Додатково у відзиві на позовну заяву відповідач вказував, що відеозаписи з нагрудної відеокамери зберігаються протягом 30 діб, що виключає можливість їх надання до суду. Також зазначалося, що факт порушення підтверджується рапортом інспектора поліції
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.
Позивач вказує, що представник відповідача брав участь у засіданні суду першої інстанції 15.06.2021, а тому не був обмежений у можливості надати необхідні докази, а не посилатися на їх надсилання з відзивом засобами поштового зв`язку. Наявність двох виїздів з двору робить безперешкодним рух інших транспортних засобів за адресою порушення. Всі сумніви у вині особи тлумачаться на її користь. Крім того, оскаржувана постанова не містить жодних посилань на докази вчинення порушення.
В зв`язку із неявкою сторін, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно п.2 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження. 
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.
23 лютого 2021 року інспектором 3 роти, 2 батальйону УПП в Одеській області ДПП лейтенантом поліції Черкашином О.Ю. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення ЕАН №3961885, якою притягнуто ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за порушення ч.3 ст.122 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. 00 коп.
Зазначеною постановою встановлено, що 23.03.2021 о 21:56 за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 12 позивач керуючи транспортним засобом KIA OPIRUS HUH119 MBACTP H YDRAULICS здійснив зупинку, а саме здійснив неможливим об`їзд даного ТЗ чим порушив п. 15.10 Правил дорожнього руху.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем до суду не надано будь-яких доказів, які могли б спростувати твердження позивача, наведені у позовній заяві про скасування постанови про адміністративне правопорушення, а з постанови не вбачається можливим встановити, що позивачем порушено вимоги п. 15.10  ПДР  України. В силу принципу презумпції невинуватості, що діє в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а тому факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3  ст. 122 КУпАП, є недоведеним.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до    Закону України “Про дорожній рух” від 30.06.1993р. № 3353, встановлений  Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабміну України від 10.10.2001р. №1306. 
Статтею 14 Закону № 3353 встановлено, що   учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього  Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до п.1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.
Відповідно до п.п д) п. 15.10 Правил дорожнього руху стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.
Частина 3 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, в т.ч. за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, у вигляді штрафу в розмірі сорока   неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За змістом ст. 222 КУпАП розгляд справ за ч. 1,2,3,5 ст. 122 КУпАП віднесено до компетенції органів Національної поліції.
Вищенаведені норми дають підстав для висновку, що притягуючи ОСОБА_1 до відповідальності за порушення п.п д) п. 15.10 Правил дорожнього руху, відповідачу слід належним чином встановити та в рамках розгляду даної справи довести факт здійснення останнім стоянки в місці, що унеможливлює рух іншим транспортним засобам або створить перешкоду для руху пішоходів.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, невичерпний перелік яких наведений у ст.251 Кодексу.  
Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою  попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб та забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
УПП в Одеській області ДПП вказує, що строк зберігання відеозаписів, який вівся під час фіксації розгляду справи та накладення на ОСОБА_1 штрафу становить 30 діб, тобто до 22.04.2021 включно, а тому станом на дату розгляду даної справи вони відсутні.
Разом з тим, дана обставина є відповідальністю відповідача щодо можливостей формування належної доказової бази під час розгляду справ про адміністративні правопорушення та при розгляді спорів у судах України.
Проаналізувавши матеріали справи, судова колегія зазначає, що оскаржувана постанова не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення. 
На користь висновку про необхідність доведення факту вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відео або фотозйомкою свідчить і зміст ст.283 КУпАП, відповідно до якої постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити в т.ч. відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).
Доводи відповідача, що додатком 5  до Інструкції №1395 не передбачено внесення до постанови про накладення адміністративного стягнення  відомостей щодо технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис спростовуються вищенаведеними нормами права. Крім того,  пунктом 7 додатку 5  Інструкції №1395 передбачена графа «До постанови додаються»   для зазначення відповідних відомостей.
Апелянт вказує, що факт здійснення позивачем стоянки з порушенням п.п.д) п. 15.10 ПДР підтверджується витягом з бази «Армор» та поясненнями свідків. Дані докази надавалися з відзивом на позовну заяву, який засобами поштового зв`язку був переданий до суду 11.06.2021, проте станом на момент розгляду справи та винесення рішення судом першої інстанції 15.06.2021 до останнього не надійшов.
Судова колегія враховує, що представник відповідача під час судового засідання 15.06.2021 належним чином не реалізував своє право щодо надання доказів на спростування позиції позивача, проте для повного встановлення обставин справи вважає за необхідне надати їм оцінку на стадії апеляційного розгляду справи.
Витяг з бази «Армор» свідчить, що виклик поліції щодо перевірки факту перешкоди дорожньому руху транспортним засобом позивача здійснено о 21:28 23.03.2021.
При цьому, підтвердженням тривалості порушення більше ніж 5 хв. слугує виключно рапорт 13518901 інспектора Черкашина О.Ю. від 23.03.2021 22:21, в якому зазначено, що станом на момент прибуття на місце події (23.03.2021 о 21:42) виявлено водія автомобіля Кія Опріус, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , який суттєво перешкоджає руху.  
Судова колегія звертає увагу, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, оскільки він є зацікавленою    особою при розгляді справи, а тому вказане ставить під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування фактичних обставин.
Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.05.2020 по справі №№524/4668/17.
Інші докази, а саме пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що 23.03.2021 близько 21:30 автомобіль позивача блокував виїзд з двору не підтверджують протягом якого часу тривало дане порушення.
При цьому, позивач вказує, що 23.03.2021 близько 21:30 заїхав у двір за адресою проживання: АДРЕСА_1 для розвантаження автомобіля, а тому по суті не здійснював стоянку.
ОСОБА_1 вказав, що під час даних дій до нього підійшов інший водій із посиланням на перешкоджання виїзду із двору, внаслідок чого він переставив транспортний засіб.
Стаття 62 Конституції України  передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
На інспектора патрульної поліції покладається обов`язок належним чином задокументувати наявність правопорушення, що могло бути здійснено за допомогою  належних та допустимих доказів на підтвердження факту здійснення позивачем стоянки (більше 5 хв.) в місці, що перешкоджає рух іншим транспортним засобам як підставу для застосування санкції передбаченої ч. 3 ст. 122 КУпАП, проте ним даних дій не вчинено.
Існує усталена судова практика, у тому числі і Верховного Суду (справи №200/8469/17 від 06.06.2018р,№337/3389/16- а від 30.05.2018 р.), в якій наголос робиться на тому, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів  ст. 77 КАС України  покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.
Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких інших доказів, які належним чином підтверджували вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП, відповідачем не надано.
В свою чергу позивач зазначає, що не допускав порушень Правил дорожнього руху. 
Враховуючи викладене, беручи до уваги невизнання позивачем своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, судова колегія приходить до висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, та як наслідок, правомірності прийняття оскаржуваної постанови. 
Відповідно до п. 3 ч. 3  ст. 286 КАС України  за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.
Відповідно до ч.3  ст.272 КАС України  судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями  273-277,  282-286  цього  Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст.ст.286,308,311,315,316,321,322,325,272 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А  :

Апеляційну скаргу управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції – залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

          Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

          Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко