СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2021 р.                                                                   Справа № 922/1916/21  

          Колегія  суддів  у  складі:  головуючий  суддя Бородіна Л.І., суддя Гетьман Р.А., суддя  Зубченко І.В., 
за участю секретаря судового засідання  Дзюби А.О.,
за участю представників:
від позивача: Панасюк І.В., адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 14.07.2021 №932) - на підставі ордера від 08.09.2021 №1149959; 
від відповідача: Турчанінов І.В., адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 12.12.2017 №21/1299) - на підставі довіреності від 01.06.2021; 

розглянувши апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Хильківський», с. Хильківка, Полтавська область,
на рішення    Господарського суду Харківської області    від    05.08.2021    (суддя Буракова А.М.), ухвалене в приміщенні Господарського суду Харківської області в м. Харкові о 13год 38хв,    повний текст якого складений 09.08.2021,
у справі №922/1916/21
за позовом: Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Хильківський», с. Хильківка, Полтавська область,
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Білий Колодязь», смт. Білий Колодязь, Харківська область,
про стягнення 813731,79грн,
ВСТАНОВИЛА:

19.05.2021 СВК «Хильківський» звернувся до Господарського суду Харківської області із позовом до ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Білий Колодязь» про стягнення в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, в розмірі 813731,79грн (а.с.1-68).
Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.08.2021 у справі №922/1916/21 у задоволенні позову відмовлено повністю; стягнуто з Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Хильківський" на користь ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Білий Колодязь" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн ( а.с.150-162).
Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що    позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається як на підстави позову. При цьому суд зазначив, що вироком Хорольського районного суду від 21.11.2016 у справі №548/1440/16-к винним у ДТП, яка сталась 08.07.2016 за участю автотранспорту СВК “Хильківський” та ТОВ “СП “Білий Колодязь”, визнано виключно ОСОБА_1 , який перебував у трудових відносинах із позивачем. Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку, що шкода, у відповідності до ст. 1166 ЦК України, завдана внаслідок протиправної поведінки зазначеної особи, підлягає відшкодуванню виключно власником автомобіля “САЗ-3508” (державний номер НОМЕР_1 ), а саме СВК “Хильківський”. При цьому,     ОСОБА_2 у момент ДТП за участю транспорту позивача не порушував Правила дорожнього руху,    він є виключно постраждалою стороною, що виключає будь-яку відповідальність ТОВ “СП “Білий Колодязь” за шкоду, завдану внаслідок ДТП. 

СВК «Хильківський» з рішенням місцевого господарського суду не погодився та 13.08.2021 звернувся до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 05.08.2021 у справі №922/1916/21 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, стягнути з відповідача на користь позивача в порядку регресу шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, в розмірі 813731,79 грн; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50000,00грн та витрати по сплаті судового збору (а.с.165-172). 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що два джерела підвищеної небезпеки – транспортний засіб «MITSUBISHI SPORT», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві власності ТОВ СП «Білий Колодязь» та транспортний засіб «САЗ-3508», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належав на праві власності СВК «Хильківський», спільно завдали шкоду особам: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та зобов`язані її відшкодувати незалежно від своєї вини. Скаржник зазначає, що ОСОБА_2 , який внаслідок ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження та загинув на місці, не був володільцем транспортного засобу «MITSUBISHI SPORT» та на момент вчинення ДТП    використовував автомобіль виключно в інтересах його власника - ТОВ СП «Білий Колодязь», що, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для покладання на відповідача солідарного обов`язку з відшкодування завданої потерпілим шкоди внаслідок взаємодії саме двох джерел підвищеної небезпеки. Крім того, вказує на те, що судом першої інстанції не враховано те, що відповідачем не надано належних доказів відшкодування витрат на професійну правничу допомогу; додаток 1 до договору про надання правової допомоги від 01.06.2021 не містить детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги;  заява відповідача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в частині стягнення гонорару успіху в сумі 40000,00грн не відповідає критерію розумності і такі витрати не мають характеру необхідних, неспіврозмірні з виконаною адвокатом роботою. 

У відзиві на апеляційну скаргу від 31.08.2021 відповідач просить апеляційну скаргу СВК «Хильківський» залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду – без змін. При цьому, відповідач зазначив, що положення статті 1188 ЦК України поширюються тільки на осіб, постраждалих саме в момент зіткнення автомобілів (якими можуть бути пасажири або пішоходи). Відповідач зазначив, що відшкодування шкоди ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 здійснювалось відповідно до загальних підстав, визначених статтею 1166 ЦК України. ОСОБА_2 в момент ДТП за участю транспорту позивача не порушував Правил дорожнього руху, він є виключно постраждалою стороною, що виключає будь-яку відповідальність ТОВ «СП «Білий колодязь» за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.186-189). 
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримала вимоги апеляційної скарги, просила рішення Господарського суду Харківської області від 05.08.2021 у справі №922/1916/21 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, стягнути з відповідача на користь позивача в порядку регресу шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, в розмірі 813731,79грн; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50000,00грн та витрати по сплаті судового збору.
Представник відповідача заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення. 

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Східного  апеляційного господарського суду встановила таке.      

Вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 21.11.2016 у справі № 548/1440/16-к ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки (а.с.41-44).
При цьому судом встановлено, що ОСОБА_1 08.07.2016 о 15 год 45 хв, керуючи технічно справним службовим вантажним автомобілем «САЗ-3508», державний номерний знак НОМЕР_1 ,   що належить СВК «Хильківський» Хорольського району, рухався по автодорозі «Хорол-Оржиця» поблизу с. Мусіївка Хорольського району. Здійснюючи поворот ліворуч на польову дорогу, в районі електроопори №64, в порушення п. 10.1   Правил дорожнього руху   України, виїхавши на смугу зустрічного руху, не переконався в безпеці вказаного маневру, не надав переваги в русі транспортному засобу марки «МІЦУБІШІ ПАДЖЕРО СПОРТ», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що рухався в попутному напрямку, який завчасно виїхавши на смугу зустрічного руху безпечно виконував маневр обгону, керованого обвинуваченим автомобіля, передньою лівою частиною автомобіля допустив зіткнення з правою боковою частиною автомобіля марки «МІЦУБІШІ ПАДЖЕРО СПОРТ», внаслідок чого останній перекинувся, в результаті чого водій автомобіля «МІЦУБІШІ ПАДЖЕРО СПОРТ», державний номер НОМЕР_2 - потерпілий ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження та помер на місці пригоди.

Рішенням Дзержинського      районного      суду міста Харкова від 18.12.2019 у справі №638/16004/17 частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Хильківський», за участю третіх осіб: ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи; стягнуто з СВК «Хильківський» на користь неповнолітнього ОСОБА_4 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , грошову суму в розмірі 562964,80грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, за період з 08.07.2016 по 18.12.2019; стягнуто з СВК «Хильківський» на користь неповнолітнього ОСОБА_4 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 ,  грошову суму в розмірі 230867,48грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, за період з 19.12.2019 по 23.04.2021; стягнуто з СВК «Хильківський» на користь неповнолітнього ОСОБА_4 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , грошову суму в розмірі 500000,00грн в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнуто з СВК «Хильківський» на користь ОСОБА_5  грошову суму в розмірі 294466,24грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, за період з 08.07.2016 по 30.06.2018; стягнуто з СВК «Хильківський» на користь ОСОБА_5  грошову суму в розмірі 56998грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на поховання батька та спорудження надгробного пам`ятника; стягнуто з СВК «Хильківський» на користь ОСОБА_5 грошову суму в розмірі 500000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнуто з СВК «Хильківський» на користь ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 500000,00грн в рахунок відшкодування моральної шкоди; в іншій частині відмовлено (а.с.12-18).

Постановою Харківського апеляційного суду від 01.10.2020 у справі №638/16004/17 частково задоволено апеляційну скаргу голови СВК «Хильківський» - Макогона І. Д. на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18.12.2019; змінено рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18.12.2019 в частині задоволення позовних вимог; позов задоволено частково. Стягнуто з СВК «Хильківський» на користь неповнолітнього ОСОБА_4 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошову суму в розмірі 67600,63грн  за період з 08.07.2016 по 18.12.2019; грошову суму в розмірі 50661,82грн за період з 19.12.2019 по 23.04.2021, всього 117704,45 грн. Стягнуто з СВК «Хильківський» на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошову суму в розмірі 9759,12грн. Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18.12.2019 в частині стягнення моральної шкоди на користь позивачів залишено без змін; в іншій оскаржуваній частині в задоволенні позову відмовлено.
Апеляційну скаргу голови СВК «Хильківський» - Макогона І. Д. на додаткове рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 28.02.2020 задоволено частково. Додаткове рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 28.02.2020 змінено. Заяву       ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Прилипко Дмитро Валерійович, про ухвалення додаткового рішення задоволено частково; стягнуто з СВК «Хильківський» на користь ОСОБА_5 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00грн. Стягнуто з СВК «Хильківський» на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00грн (а.с.19-40).
При цьому, судом встановлено, що 08.07.2016 о 15 год. 45 хв. ОСОБА_1 ,  керуючи технічно справним службовим вантажним автомобілем марки «САЗ-3508», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить СВК «Хильківський» Хорольського району, рухався по автодорозі «Хорол-Оржиця» поблизу с. Мусіївка Хорольського району. Здійснюючи поворот ліворуч на польову дорогу, в районі електроопори № 64, в порушення п. 10.1   Правил дорожнього руху   України, виїхавши на смугу зустрічного руху, не переконався в безпеці вказаного маневру, не надав переваги в русі транспортному засобу марки «МІЦУБІШІ ПАДЖЕРО СПОРТ», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що рухався в попутному напрямку, який завчасно виїхавши на смугу зустрічного руху безпечно виконував маневр обгону, керованого обвинуваченим автомобіля, передньою лівою частиною автомобіля допустив зіткнення з правою боковою частиною автомобіля марки «МІЦУБІШІ ПАДЖЕРО СПОРТ», внаслідок чого останній перекинувся, в результаті чого водій автомобіля «МІЦУБІШІ ПАДЖЕРО СПОРТ», державний номер НОМЕР_2 ,  - потерпілий ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження та помер на місці пригоди.
ОСОБА_1  в момент заподіяння смерті був працівником СВК «Хильківський» та працював на закріпленому за ним автомобілі марки «САЗ-3508» з державним номерним знаком НОМЕР_1 .
На момент скоєння ДТП ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_3 .
На момент скоєння ДТП ОСОБА_2 мав дітей, які перебували на його утриманні - неповнолітнього ОСОБА_4 та повнолітнього ОСОБА_5 

18.03.2021 СВК «Хильківський» на виконання постанови Харківського апеляційного суду від 01.10.2020 у справі №638/16004/17 перераховано  приватному виконавцю Райді О. С. 1309670,69 грн, що підтверджується меморіальним ордером від 18.03.2021 №L0318NGУ7D (а.с.55). 
17.03.2021 приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №64798798 з виконання виконавчого листа Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.03.2021 №638/16004/17 про стягнення з СВК «Хильківський» на користь ОСОБА_3 грошової суми 500000,00грн в рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с.53,54).
Факт перерахування СВК «Хильківський» приватному виконавцю Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. грошових коштів на виконання виконавчого листа №638/16004/17 підтверджується меморіальним ордером від 17.03.2021 №L0317TVTPQ (а.с.56).
19.03.2021 приватним виконавцем Виконавчого органу Полтавської області Райдою Олександром Сергійовичем винесені постанови про закінчення виконавчого провадження №64796581, №64799087, №64798589, №64829843 з примусового виконання виконавчих листів Харківського апеляційного суду від 04.03.2021 №638/16004/17 (а.с.45-52).
19.05.2021 СВК «Хильківський» звернувся до Господарського суду Харківської області із позовом до ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Білий Колодязь» про стягнення в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, в розмірі 813731,79грн (а.с.1-68).
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що шкода завдана   ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , та ОСОБА_3 джерелами підвищеної небезпеки (автомобілями);  шкода завдана спільно двома юридичними особами внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, які знаходилися у володінні позивача та відповідача на законних підставах. При цьому, особи, яким завдано шкоду, є іншими особами по відношенню до володільців джерел підвищеної небезпеки (автомобілей), а отже у відповідності до статей 1188, 1190, 1191 ЦК України  позивач, як особа, яка відшкодувала шкоду потерпілим, має право на відшкодування в порядку регресу з іншої винної сторони. 
05.08.2021 місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з підстав, викладених вище (а.с.150-162).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Предметом позову у цій справі є стягнення шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки в порядку регресу.

Відповідно до  частин 1 та 2 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, віднесена до джерел підвищеної небезпеки. Це зумовлено тим, що транспортні засоби приводяться до руху за допомогою двигуна. Транспортні засоби створюють небезпеку для оточення тим, що не завжди залишається для їх володільця можливість миттєвої зупинки або переключення енергії.
Зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії транспортних засобів, призначені захистити повною мірою права та інтереси потерпілих, порушені в результаті ДТП. Цим насамперед пояснюється відшкодування шкоди, завданої транспортним засобом, - джерелом підвищеної небезпеки за правилом відсутності вини.

Харківським апеляційним судом при розгляді справи №638/16004/17 встановлено, що ОСОБА_1 ,  керуючи технічно справним службовим вантажним автомобілем марки «САЗ-3508», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить СВК «Хильківський» Хорольського району, рухався по автодорозі «Хорол-Оржиця» поблизу с. Мусіївка Хорольського району. Здійснюючи поворот ліворуч на польову дорогу, в районі електроопори № 64, в порушення п. 10.1   Правил дорожнього руху   України, виїхавши на смугу зустрічного руху, не переконався в безпеці вказаного маневру, не надав переваги в русі транспортному засобу марки «МІЦУБІШІ ПАДЖЕРО СПОРТ», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що рухався в попутному напрямку, який завчасно виїхавши на смугу зустрічного руху безпечно виконував маневр обгону, керованого обвинуваченим автомобіля, передньою лівою частиною автомобіля допустив зіткнення з правою боковою частиною автомобіля марки «МІЦУБІШІ ПАДЖЕРО СПОРТ», внаслідок чого останній перекинувся, в результаті чого водій автомобіля «МІЦУБІШІ ПАДЖЕРО СПОРТ», державний номер НОМЕР_2 ,  - потерпілий  ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження та помер на місці пригоди.
ОСОБА_1  в момент заподіяння смерті був працівником СВК «Хильківський» та працював на закріпленому за ним автомобілі марки «САЗ-3508» з державним номерним знаком НОМЕР_1 .
Отже, джерело підвищеної небезпеки, а саме: автомобіль марки «САЗ-3508» з державним номерним  знаком НОМЕР_1 , яким завдано  шкоду  потерпілому   ОСОБА_2 , на час завдання шкоди належало СВК «Хильківський» Хорольського району.

Відповідно до частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України   шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоду, вона їй не відшкодовується;
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. 
Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина 2 статті 1188 ЦК України).
У статті 1188 ЦК України об`єднано як відшкодування шкоди одній або іншій особі, так і відшкодування шкоди третім особам, особами, які спільно завдали шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки. При цьому, у першому випадку (частина перша статті 1188 ЦК України) йдеться про відшкодування шкоди особою /особі, вказаній у частині другій статті 1187 ЦК України, то у частині другій статті 1188 ЦК України мова йде про відшкодування особами, які спільно завдали шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, шкоди третій особі, наприклад пасажиру. 
До третіх осіб належать, зокрема пішоходи, пасажири (у тому числі пасажири взаємодіючих джерел підвищеної небезпеки).
Отже, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, в силу приписів статті 1188 ЦК України необхідно встановити ступінь вини кожного із володільців джерела підвищеної небезпеки перед іншим із них, та, виходячи з встановленого, застосувати правила відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.
Відповідно до частини першої статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Як зазначено вище, вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 21.11.2016 у справі № 548/1440/16-к ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки (а.с.31-44). При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи технічно справним службовим вантажним автомобілем «САЗ-3508», державний номерний знак НОМЕР_1 ,   що належить СВК «Хильківський» Хорольського району допустив зіткнення з правою боковою частиною автомобіля марки «МІЦУБІШІ ПАДЖЕРО СПОРТ», внаслідок чого останній перекинувся, в результаті чого водій автомобіля «МІЦУБІШІ ПАДЖЕРО СПОРТ», державний номер НОМЕР_2 - потерпілий ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження та помер на місці пригоди.
Отже, вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 21.11.2016 у справі № 548/1440/16-к встановлена вина ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, та визнано потерпілим ОСОБА_2 , який помер на місці пригоди.
Згідно з частиною 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Зі змісту вироку Хорольського районного суду Полтавської області від 21.11.2016 у справі № 548/1440/16-к та постанови Харківського апеляційного суду від 01.10.2019 у справі №638/16004/17 вбачається, що винною стороною у ДТП є лише ОСОБА_1 , який керував службовим вантажним автомобілем,   що належить СВК «Хильківський» Хорольського району. При цьому, вина  ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «МІЦУБІШІ ПАДЖЕРО СПОРТ» не встановлена, навпаки визнано останнього потерпілим у ДТП.

Отже, враховуючи положення статті 1187 ЦК України, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що відповідальним за завдану матеріальну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи -  ОСОБА_2 , є СВК «Хильківський», що також відображено у постанові Харківського апеляційного суду від 01.10.2020 у справі  №638/16004/17.
Відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України  особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Проте, позивачем не доведено належними і допустимими доказами наявність вини  ОСОБА_2 , який керував транспортним засобов під час виконання ним трудових обов`язків у ТОВ «СП «Білий Колодязь».

Посилання позивача на частину 2 статті 1188  ЦК України, як на підставу для задоволення позову, суд апеляційної інстанції вважає недоречними з огляду на таке.
Відповідно до частини 2 статті 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Відповідно до частини 1 статті 1200 ЦК України  у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Специфіка даного деліктного зобов`язання полягає в тому, що результатом шкоди, завданої життю фізичної особи, є її смерть. А враховуючи особливості вказаного юридичного факту, право на відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи, мають: непрацездатні особи, які були на її утриманні або мали на день її смерті право на одержання від неї утримання; дитина потерпілого, народжена після його смерті. 
Потерпілим є особа, якій внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди, а отже з урахуванням всіх фактичних обставин справи у спірних правовідносинах потерпілим є ОСОБА_2 , який внаслідок ДТП, яке відбулося за участю транспортного засобу, що належить позивачеві помер.
Отже, шкода завдана безпосередньо учаснику ДТП ОСОБА_2 , однак у зв`язку з його смертю право на відшкодування завданої йому шкоди в силу приписів статті 1200 ЦК України отримали близькі родичі, які перебували на утриманні  потерпілого, при цьому вказані особи не підпадають під визначення осіб, визначених в частині 2 статті 1188 ЦК України, а отже відсутні правові підстави для застосування приписів  статей 1190, 1191 ЦК України .   

Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем позовних вимог та, відповідно відсутність підстав для задоволення позову. 

Крім того, позивач заперечує проти розподілу судових витрат в частині стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу  допомогу, оскільки судом першої інстанції не враховано те, що відповідачем не надано належних доказів відшкодування витрат на професійну правничу допомогу; додаток 1 до договору про надання правової допомоги від 01.06.2021 не містить детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги;  заява відповідача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в частині стягнення гонорару успіху в сумі 40000,00грн не відповідає критерію розумності і такі витрати не мають характеру необхідних, неспіврозмірні з виконаною адвокатом роботою. 
Щодо вказаних доводів позивача суд апеляційної інстанції зазначає таке. 
ТОВ «СП «Білий Колодязь» у відзиві на апеляційну скаргу  просив стягнути з позивача судові витрати в сумі 50000,00грн.  
Положеннями статті   59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. 
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина 1 статті 16 ГПК України).
За приписами статті 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Відповідно до частини 1, пунктів 1,4 частини 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:      на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частинами 1-3 статті 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У додатку 1 до договору про надання правничої допомоги від 01.06.2021 визначений детальний опис робіт (послуг), а саме: складання заяви (заяв) по суті справи - 4000,00грн; участь в судовому розгляді справи – 6000,00грн, гонорар за прийняття рішення на користь клієнта – 40000,00грн.

Відповідно до п.4 ч.1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"   договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею  30   Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в ч. 2 ст.27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"); за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України; як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;  адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18 та від 07.09.2020 №910/4201/19.

Так, з документів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що між СП «Білий Колодязь» (замовником) та адвокатом Турчаніновим В.І. (адвокатом) укладений договір про надання правової (правничої) допомоги, за умовами якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надати правову допомогу та здійснити представництво в усіх судах (у тому числі третейських ), органах прокуратури , ДПС, Національної поліції та інших державних органах  (а.с.84-96, 114-122).
У додатку 1 до цього договору  «Розрахунок гонорару адвоката за участь у розгляді господарської справи №922/1916/21» зазначено, що він здійснений з урахуванням рекомендацій щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, затверджених Рішенням Ради адвокатів Харківської області від 21.03.2018 №17, та встановлено вартість наданих послуг: складання заяви (заяв) по суті справи – 4000,00грн, участь у судовому розгляді – 6000,00грн, гонорар за прийняття  рішення на користь клієнта – 40000,00грн.

Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 по справі № 905/1795/18.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У пункті 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц зазначено, що    при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v., заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03. 2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. 
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи з урахуванням того, чи були такі витрати неминучі та чи була їх сума обґрунтованою.

З матеріалів справи вбачається, що представником відповідача підготовлений відзив на позовну заяву на трьох аркушах та заперечення на відповідь на відзив на чотирьох  аркушах, дослідивши вказані документи, суд апеляційної інстанції вважає, що складання вказаних документів, вочевидь не вимагала від адвоката значних зусиль, оскільки матеріали справи не містять значної кількості документів; спірні правовідносини регулюються ЦК України без будь-яких інших спеціальних та підзаконних нормативно-правових актів; правова позиція Верховного Суду в аналогічних правовідносинах є сталою. 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що адвокат Турчанінов В.І. приймав участь в судових засіданнях місцевого господарського суду 14.06.2021, 12.07.2021, 22.07.2021, 05.08.2021, що підтверджується протоколами судових засідань Господарського суду Харківської області (а.с. 101, 102, 134,135, 141,142, 146,147).
Таким чином, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (аналіз відзиву на позовну заяву, аналіз судової практики, аналіз законодавства), фактичний об`єм виконаної роботи та її незначну складність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, що підтверджується, безпосередньо доказами, наявними в матеріалах справи, критерію необхідності подання відзиву та значимості таких дій у справі, апеляційний суд    дійшов висновку про правомірність висновку місцевого господарського суду про  наявність підстав      для зменшення їх розміру та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн.
Доводи позивача про відсутність документально підтверджених витрат на правову допомогу з підстав відсутності доказів фактично їх понесення не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 ГПК України).
Аналогічна правова позиція викладена у    п. 6.5 постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №   922/445/19, а також у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №904/1169/17.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної          інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю,    у зв`язку з чим апеляційна скарга Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Хильківський» не підлягає до задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 05.08.2021   у   справі №922/1916/21 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст.ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний    апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Хильківський» залишити без задоволення.
2.Рішення Господарського суду Харківської області від 05.08.2021 у справі №922/1916/21    залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складений 15.09.2021.

Головуючий суддя                                                                    Л.І. Бородіна

Суддя                                                                                           Р.А. Гетьман  

Суддя                                                                                           І.В. Зубченко