ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                                                                                           Головуючий І інстанції: Супрун Є.Б.
13 вересня 2021 р. 	Справа № 440/5717/20	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В с т а н о в и в:
08.10.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправними дії Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо виплати йому щорічної разової грошової допомоги інвалідам війни у меншому розмірі, ніж передбачено ч. 5   ст. 13 Закону України від 22.10.1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі – Закон № 3551-XII)   (в редакції   Закону України від 25.12.1988 року № 367-XIV "Про внесення змін до Закону № 3551-XII (далі – Закон № 367-XIV) з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10рп/2008);
- зобов`язати Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області виплатити йому, з урахуванням раніше виплачених сум, щорічну разову грошову допомогу інвалідам війни за 2020 рік відповідно до ст. 13 Закону № 3551-XII (в редакції   Закону № 367-XIV з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10рп/2008) у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.
Також, позивач просить вирішити питання щодо відшкодування на його користь судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, у розмірі 2.847 грн.
Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що після прийняття   Конституційним Судом України Рішення від 27.02.2020 року № 3-р/2020   він набув право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі, передбаченому   ст. 13 Закону   № 3551-XII. Однак відповідач нарахував та виплатив йому разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі 3.640 грн. Позивач вважає, що виплата разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році повинна здійснюватися в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, яка станом на 01.01.2020 року становить 1.638 грн., тому він розраховував отримати до 05.05.2020 року разову грошову допомогу в сумі 13.104 грн. відповідно до ст. 13 Закону   № 3551-XII
У відзиві на адміністративний позов відповідач, не погоджуючись з вимогами ОСОБА_1 , зазначає, що у 2020 році розміри одноразової грошової допомоги визначені постановою Кабінету Міністрів України від   19.02.2020 року № 112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»   (далі - Постанова КМУ № 112), яка набрала чинності 25.02.2020 року, до прийняття рішення Конституційним Судом України № 3-р/2020. Позивачу ОСОБА_1 . Центром проведена виплата одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік згідно п.п. 1 п. 1 постанови КМУ № 112 у розмірі 3.640 грн.
Щодо  вимоги позивача здійснити призначення та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, відповідач зазначив, що розміри допомоги визначені статтями 12, 13, 14, 15, 16 в співвідношенні до кількості мінімальних пенсій за віком були визначені в першому розділі Закону № 367-XIV. Другим розділом зазначеного закону визначено, що Порядок виплати разової грошової допомоги ветеранам війни визначається Кабінетом Міністрів України, якому щорічно у проекті Державного бюджету України передбачити цільові кошти, необхідні для виплати, зазначений закон є чинним. На запит Департаменту соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації щодо правомірності виплати щорічної разової допомоги у розмірах, визначених постановою КМУ № 112, Міністерство соціальної політики листом від 06.07.2020 року повідомили, що виплата щорічної разової грошової допомоги у 2020 році проведена Центром у межах повноважень та відповідно до чинного законодавства, виходячи з фінансових ресурсів державного бюджету, відповідно до паспорта бюджетної програми.
Крім того, відповідач категорично заперечував проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, оскільки фінансування щорічної разової грошової допомоги  до 5 травня, яка є предметом спору, проводиться за рахунок коштів державного бюджету, а Центр фінансується за рахунок коштів обласного бюджету та є не прибутковою організацією.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 року (рішення ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження) задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 .
Так, судовим рішенням визнано протиправною бездіяльність Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.
Зобов`язано Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену суму грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, за вирахуванням попередньо виплачених сум допомоги.
Судом проведений розподіл судових витрат   стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області частину витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 170,00 грн.
Висновок суду вмотивований тим, що на час виплати позивачу у квітні 2020 року щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли і   Закон № 3551-XII   і Постанова № 112. Верховний Суд у рішенні від 29.09.2020 року у зразковій адміністративній справі № 440/2722/20, що залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 року, дійшов висновку про те, що виходячи із визначених у частині четвертій   статті 7 КАС України   загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни у 2020 році слід застосовувати не Постанову № 112, а   Закон № 3551-XII, який має вищу юридичну силу.
Оцінюючи обґрунтованість розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, суд врахував наявність зразкової справи № 440/2722/20 на момент написання позову, а також відсутність ознак авторської новизни у тексті позовної заяви, заявлені до відшкодування витрати на консультації щодо суті спірних правовідносин в межах розгляду справи суд зменшив до 70,00 грн, а витрати за написання позовної заяви суд зменшив до 100 грн.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його змінити в частині визначення витрат на професійну правничу допомогу, та стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2.847 грн.
Також, позивач просить вирішити питання щодо відшкодування на його користь судових витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 3.000 грн.
Обґрунтовує вимоги апеляційної скарги позивач тим, що суд може вирішити питання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами за відповідним клопотанням сторони, яка не погоджується з оплатою таких витрат з огляду на їх неспівмірність. При цьому, в разі відсутності такого клопотання суд не може вирішувати питання щодо зменшення витрат на правничу допомогу з огляду на їх не співмірність. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 22.04.2020 року № 440/1757/19. Матеріали даної справи не містять клопотання відповідача, в розумінні ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України, відповідно до якого останні б заявили свою незгоду з витратами на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, з огляду на їх неспівмірність. У той же час, жодних обставин, які б свідчили про неспівмірність розміру заявлених витрат на оплату адвоката зі складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціною позову чи значення справи для сторони, відповідачем не наводилось, та відповідних доказів з цього приводу суд не подавалось.  
Крім того, позивач зазначив, що малозначність справи не свідчить про відсутність необхідності для проведення аналізу документів, нормативної бази, вивчення практики та надання позивачу консультацій. Навпаки свідчить про необхідність перевірки ситуації, яка склалась з особою, що звернулась до адвоката за допомогою, що має на меті вивчення документів та перевірку судової практики.
Також, позивач зазначив, що даний позов було подано до вирішення спору у типовій справі № 440/2722/20, позиція по якій викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 року.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції, - без змін. Крім того, відповідач зазначив, що розмір витрат на оплату послуг з надання правничої допомоги має бути співмірним із складністю справи та виконаних робіт (наданих послуг), часом, затраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт. Справа за позовом ОСОБА_1 розглянута судом за правилами спрощеного позовного провадження, як справа незначної складності, а тому написання позовної заяви, яка здебільшого містить норми законодавчих актів, не вимагало значного обсягу юридичної і технічної роботи, не потребувало тривалого часу та надмірних зусиль адвоката. Ця справа не характеризується наявністю виключно правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало б подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання. Враховуючи факти подання адвокатом тотожних та подібних позовів, його робота зводиться до зміни тексту шаблону позовної заяви виключно інформації про особу позивача.
Також, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 як ветеран війни має право на надання безоплатної правової допомоги. Позивачем ОСОБА_1 не доведено, що витрати на надання правової допомоги були фактичними і неминучими, а розмір їх обґрунтований. 
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).
За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції в частині, якою стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 170 грн., колегія суддів за приписами   ст. 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).
Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Частинами 1, 2, 3   ст. 134 КАС України   передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Положення частин першої та другої   статті 134 КАС України   кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Згідно з частинами 4, 5   ст. 134 КАС України   для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Частиною 7   ст. 139 КАС України   встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Частиною 9   ст. 139 КАС України   передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до   ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"   суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
При цьому, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами   статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Крім того, на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17.
З матеріалів справи слідує, що інтереси позивача представляв Косточка С.О., який надавав правову допомогу на підставі договору про надання правничої допомоги від 06.10.2020 року № 06/10 та на підставі договору про надання правничої допомоги № 09/10 від 09.02.2021 року (а.с. 12-13, 60-63).
Відповідно до п.4.1 Договору вартість однієї години роботи адвоката за надання клієнту правничої допомоги, тобто правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав та свобод людини і громадянина, захисту цих прав та свобод, їх відновлення у разі порушення, становить 700 (сімсот) грн., зокрема, але не виключно, за: надання адвокатом правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складання запитів, заяв, скарг, звернень, клопотань, інших процесуальних документів правового характеру; виготовлення копій документів; вивчення/ознайомлення/аналіз наданих клієнтом матеріалів (доказів), підбір нормативної бази; здійснення представництва інтересів клієнта в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення тощо. 
Позивачем та адвокатом Косточка С.О. підписаний звіт № 07/10 про виконання адвокатом роботи (надані послуги) та час, витрачений на їх реалізацію, а також розмір коштів, що підлягає сплаті за них клієнтом (а.с. 14), відповідно до якого: на проведення юридичної консультації клієнту стосовно звернення до суду з позовом до центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області (та/або до іншого відповідача) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити затрачено 30 хв. – 350 грн.; на написання позовної заяви затрачено 214 хв. – 2.497 грн., також позивачем та адвокатом Косточка С.О. підписаний звіт № 10/02 про виконання адвокатом роботи (надані послуги) та час, витрачений на їх реалізацію, а також розмір коштів, що підлягає сплаті за них клієнтом (а.с. 64), відповідно до якого: за підготовку, написання, подання апеляційної скарги розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого адвокатом – 3.000 грн. 
На підтвердження оплати вказаних послуг представником позивач долучені до матеріалів справи квитанцію від 08.10.2020 року на суму 2.847 грн, від 10.02.2021 року на суму 3.000 грн. (а.с. 15, 65).
Колегія суддів відзначає, правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає   Закон України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»   (далі   Закон № 5076-VI).
Відповідно до п. 4 ч. 1   ст. 1 Закону № 5076-VI   договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі   ст. 13 Закону № 5076-VI   адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.
Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Статтею 30 Закону № 5076-VI   передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Колегія суддів враховує, що звіти про виконані адвокатом роботи № 07/10 та № 10/02 містять детальний опис робіт, виконаних при надані правничої допомоги позивачу в ході розгляду даної справи, а надані заявником документи, на переконання суду, у своїй сукупності підтверджують факт понесення витрат саме у цій справі.
При цьому, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста   статті 134 КАС України).
Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, оскільки зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17)
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома   статті 134 КАС України).
При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Відповідач у відзивах на позовну заяву і апеляційну скаргу зазначав про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу з предметом позовних вимог та складністю справи.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у   КАС, колегія суддів враховує таке.
Предметом спору у цій справі є визнання протиправними дії відповідача щодо виплати щорічної разової грошової допомоги інвалідам війни у меншому розмірі, ніж передбачено ч. 5   ст. 13 Закону № 3551-XII та зобов`язання виплатити щорічну разову грошову допомогу інвалідам війни за 2020 рік відповідно до ст. 13 Закону № 3551-XII з у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, отже справа № 440/5717/20 є справою незначної складності та розглядається у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Ураховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність, колегія судів вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 1.500 грн. (понесені під час розгляду справи в суді першої інстанції) та 500 грн. (понесені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 року у справі № 280/2635/20.
Інші доводи апеляційної скарги позивача означених висновків колегії суддів не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року скасувати в частині, якою стягнута на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області частина витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги, у сумі 170 (сто сімдесят) гривень, з прийняттям нового судового рішення яким:      
   Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області (адреса: 36023, м. Полтава, вул. Ціолковського, 47, код ЄДРПОУ 02770127) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) частину витрат, понесених ОСОБА_1 на оплату професійної правничої допомоги, у розмірі 1.500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.   
   Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області (адреса: 36023, м. Полтава, вул. Ціолковського, 47, код ЄДРПОУ 02770127) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) частину витрат, понесених ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції на оплату професійної правничої допомоги, у розмірі 500 (п`ятсот) гривень.                           
Постанова   набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5   ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова 	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова