ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/1224/20  Номер провадження 22-ц/814/1737/21	Головуючий у 1-й інстанції Цвітайло П. В.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Обідіної О.І.
Суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М.
розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Котелевського районного суду Полтавської області в складі судді Цвітайло П.В. від 06 травня 2021 року, дата виготовлення понвого тексту рішення 11 травня 2021 року, по справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,, 

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2020 року АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 17.07.2019 в розмірі 13387,98 грн. станом на 25.05.2020 та судові витрати по справі . 
Вимоги обґрунтовані тим, що 17.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг.  Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники вищевказаних документів у мобільному додатку, в якому відбувається попередня ідентифікація клієнта за допомогою завантаження паспортних та інших особистих даних клієнта. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . 
В зв`язку з неналежним виконанням умов договору, станом на 25.05.2020 року утворилась вищевказана заборгованість, яку банк і просив стягнути з позичальника.
Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 06 травня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Монобанк» від 17.07.2019 року в розмірі 13387,98 грн. та судовий збір в розмірі 2102 грн.
Задоволення позову вмотивовано встановленим судом фактом користування позичальником кредитними коштами, простроченням виконання ним обов`язку по своєчасному їх поверненню та доведеністю позивачем розміру простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 13387, 98 грн.        
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
Зокрема вказує, що положення анкети-заяви та порядок укладання кредитного договору не відповідають вимогам законодавства, оскільки не містять домовленостей сторін про сплату відсотків, пені, штрафів та не підписані відповідачем. Вказаний позивачем порядок укладання кредитного договору суперечить закону, оскільки кредитний договір укладається в письмовій формі, а укладений з порушенням цих вимог договір є нікчемним. 
Окрім того вказує, що 30.10.2019 за його заявою зареєстровано кримінальне провадження за фактом крадіжки грошових коштів з його кредитної картки НОМЕР_1 , що не було взято до уваги судом при вирішенні спору. 

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення останньої. 
Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 17.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 17.07.2019.
Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови.
На підставі укладеного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка 4441114440150579.
Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача перед АТ «Універсал Банк» за договором «Мonobank» від 17.07.2019 станом на 25.05.2020 становить 13387,90 грн. Дана сума складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 13387,90 грн.
Задоволення позовних вимог обґрунтовано встановленим судом неналежним виконанням позичальником зобов`язань за укладеним між сторонами кредитним договором, «Мonobank» що призвело до виникнення заборгованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як вбачається з заяви-анкети до договору про надання банківських послуг, ОСОБА_1 ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, що складають договір про надання банківських послуг.
Також позичальник підтвердив і засвідчив, що вся інформація та/або документи, надані ним банку в тому числі через мобільний додаток, є повною і достовірною у всіх відношеннях.
Просив вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті у банку.
Засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключом, яка буде використовуватися для накладеного удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором.
Також визнав, що удосконалений електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.
Підтвердив, що всі наступні правочини ( у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного/удосконаленого електронного підпису.
Таким чином колегія суддів вважає, що вказаний кредитний договір, який укладений в електронній формі, відповідає вимогам Закону і волевиявленню сторін. 
Так, електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. 
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
У частинах першій та другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України).
Згідно ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України).
Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що між сторонами було належним чином укладено кредитний договір, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 10000 грн., а отже, між сторонами виникли кредитні правовідносини.
У зв`язку з чим посилання апелянта на нікчемність такого правочину внаслідок відсутності письмової форми договору є безпідставними, оскільки в даному випадку між сторонами виникли правовідносини на підставі договору, укладеного за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, який у відповідності до ст. 639 ЦК України вважається укладеним у письмовій формі.
Крім того, ОСОБА_1 не заперечував факт користування кредитними коштами, що свідчить про виконання банком своїх обов`язків по наданню клієнту кредитних коштів на виконання умов договору.
Як зазначалося вище статтею 11 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
В даному випадку, відповідач не оспорює сам факт підписання ним анкети-заяви та надання як клієнтом банку своїх анкетних та паспортних даних для їх завантаження у мобільний додаток.
Таким чином, позичальник підтвердив, що ознайомився та отримав примірники документів у мобільному додатку, в якому відбувається попередня ідентифікація клієнта за допомогою завантаження паспортних та інших особистих даних клієнта. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . 
Заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив ознайомлення та прийняття відповідних умов надання кредиту.
Без ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, що складають договір про надання банківських послуг, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим.
Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що 17.07.2019 між банком та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг в електронній формі, умови якого позивачем були виконані. В свою чергу відповідачем допущено порушення умов договору щодо своєчасного погашення платежів, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої відповідачем не було спростовано в ході розгляду справи.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів заважує, що останні не містять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов`язує підстави для скасування чи зміни судового рішення. 
Так, посилання апелянта на те, що на підставі його заяви про викрадення коштів з його кредитної картки зареєстровано кримінальне провадження за ч.1 ст. 185 КК України, не заслуговує на увагу та не спростовує висновки суду, оскільки належних та достатніх доказів щодо відсутності своєї вини у виникненні простроченої заборгованості за кредитним договором позичальник ОСОБА_1 не надав. 
Сама по собі заява про скоєння кримінального правопорушення, з подальшим внесенням інформації про кримінальне провадження за відповідної кваліфікацією до Державного реєстру – не доводить відсутності вини позичальника в невиконанні кредитних зобов`язань, не встановлює причетність інших осіб до використання кредитних коштів. 
При цьому, заслуговує на увагу твердження позивача про те, що при здійсненні несанкціонованих, зі слів позичальника, операцій по даній картці, банком було виявлено, що вхід відбувся з нового пристрою, з введенням правильного пін-кода, який під час входу не змінювався.
При цьому, був відправлений лист для підтвердження входу на електронну пошту клієнта, лист був відкритий та не змінювалась електронна пошта, що має важливе значення для входження в додаток, що на думку представника банку технічно не могло вчинятися без отримання відповідної інформації з боку утримувача картки ОСОБА_1 .
Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а підстав для його зміни чи скасування немає.
Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою колегії суддів від 20.07.2021 відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції, у відповідності до норм ст. 136 ЦПК України.
З огляду на залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду без змін, з апелянта в порядку ст. 141 ЦПК України на користь держави за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3153 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 06 травня 2021 року залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 3153 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 2 серпня 2021 року.

Судді : Обідіна О.І. Гальонкін С.А. Хіль Л.М.