Ухвала
 
30 липня 2021 року
м. Київ
справа № 495/2643/17
провадження № 61-9325ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеськоїобласті від 29 жовтня 2019 рокута постанову Одеського апеляційного суду від  05 травня 2021 року у справі за первісним позовом  ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, 
встановив:
У квітні 2017 року      ОСОБА_10  звернулася до суду з позовом до   ОСОБА_2 ,   ОСОБА_3 ,   ОСОБА_1 ,   ОСОБА_5 , у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила усунути перешкоди в користуванні власністю виселивши ОСОБА_2 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_1 , який є також законним представником неповнолітньої дитини, разом з їх неповнолітньою дитиною  ОСОБА_11 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , з квартири       АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_8 .
У травні 2018 року   ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до суду з зустрічним позовом до    ОСОБА_6 ,   ОСОБА_8 ,     ОСОБА_12 , у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просили визнати за ними право власності за набувальною давністю у рівних частках по 1/2 частині на квартиру       АДРЕСА_1 , яка складається з: № 1 - коридор, № 2 - коридор, № 3 - житлова кімната, № 4 - лоджія, № 5 - кухня, № 6 - ванна, № 7 - туалет, № 8 - кладова, № 9 - житлова кімната, загальною площею 55, 7 кв. м, житловою площею 31, 9 кв.м., посилаючись на те, що вони на законних підставах володіють та користуються спірним майном з 2000 року.  
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеськоїобласті від 29 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від  05 травня 2021 року, первісний позов    ОСОБА_13 задоволено.
Усунуто перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_2 ,    ОСОБА_5 ,   ОСОБА_1 , який діє від себе особисто та від імені неповнолітньої дитини, разом із неповнолітньою дитиною   ОСОБА_11 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , з квартири       АДРЕСА_1 , яка на праві спільної часткової власності належить  ОСОБА_4 .
Вирішено питання стосовно розподілу судових витрат.
У задоволенні зустрічного позову      ОСОБА_14 та ОСОБА_3 відмовлено.
02 червня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку надіслали до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеськоїобласті від 29 жовтня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від  05 травня 2021 року у вищевказаній справі. 
Ухвалою Верховного Суду від 15 червня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків. 
На виконання вимог ухвали від 15 червня 2021 року заявниками подано до Верховного Суду касаційну скаргу у новій редакції. 
Підставами касаційного оскарження рішень заявники зазначають неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
- застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16 (провадження № 11-609апп18), від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 754/613/18, від 25 серпня 2020 року у справі № 592/345/17 (провадження № 61-1289св17) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). 
Касаційна скарга подана у строк, передбачений законом, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України. Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
Особи, які подали касаційну скаргу, заявили клопотання про зупинення виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеськоїобласті від 29 жовтня 2019 року. 
Відповідно до частини першої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду до закінчення його перегляду в касаційному порядку. 
Дослідивши наведені в клопотанні про зупинення виконання оскаржуваного рішення доводи, з урахуванням предмету спору та змісту оскаржуваного судового рішення, суд вважає, що заявниками не вказано достатніх та обґрунтованих підстав для зупинення виконання вказаного судового рішення і до касаційної скарги не додано доказів, які б підтверджували необхідність зупинення його виконання.
Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ухвалив:
Відкрити касаційне провадження у вказаній справі.
Витребувати з Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеськоїобласті цивільну справу № 495/2643/17 за первісним позовом  ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.    
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зупинення виконання рішення Білгород-Дністровськогоміськрайонного суду Одеськоїобласті від 29 жовтня 2019 року відмовити.  
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 20 вересня 2021 року. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов
 
                                                                                                            І. О. Дундар
 
                                                                                                            Є. В. Краснощоков