ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року	Львів	Справа № 140/6365/21 пров. № А/857/15325/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                        Пліша М.А.,
суддів                                                             Гінди О.М., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судового засідання          Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 року (головуючий суддя Каленюк Ж.В., м. Луцьк) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови від 14 червня 2021 року ВП №65246395 про повернення виконавчого документа стягувачу; зобов`язання вжити заходів щодо належного і повного примусового виконання рішення суду від 22 липня 2020 року у справі №140/6339/20 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ у Волинській області) здійснити з 01 січня 2016 року перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області від 22 березня 2018 року №1377 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, виплативши різницю між фактично отриманою та належною до виплати пенсією одним платежем.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка П.В. від 14 червня 2021 року ВП №65246395 про повернення виконавчого документа стягувачу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що таке прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не вказав, які саме заходи державний виконавець не здійснив у виконавчому провадженні, визнавши постанову про повернення виконавчого документа стягувану недостатньо мотивованою. Інформацію про те, що рішення не може бути виконаним через відсутність фінансування, надано боржником державному виконавцю і у виконавчому провадженні. Крім того, посадові особи територіального органу Пенсійного фонду несуть відповідальність за достовірність поданої інформації.
Вважає, що спірна постанова містить обґрунтування наявності підстав для повернення виконавчого документа, з якими пункт 9 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII - (відсутність фінансування боржника для погашення ним заборгованості та виконання ним рішення зобов`язального характеру) і пов`язує можливість повернення виконавчого документу стягувачу, а інформація, надана Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області є належним доказом для прийняття рішень державним виконавцем, оскільки є достовірною.
Зокрема, згідно з частиною першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Згідно з пунктами 20 та 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.
Крім того, зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області 05.03.2021 за №0300-0404-5/11077 направлено до Пенсійного фонду України запит про надання роз`яснення щодо виплати ОСОБА_1 доплати в сумі 224353,28 грн за період 01.01.2016 по 30.11.2020 на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 у справі №140/6339/20.
Листом від 19.03.2021 Пенсійний фонд України повідомив Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області про те, що нараховані на виконання рішення суду кошти підлягають виплаті в межах затверджених бюджетних призначень на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду.
Тому не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність будь-яких належних доказів, які б містили інформацію щодо бюджетних призначень.
Вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області вчиняло активні дії, спрямовані на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 у справі №140/6339/20, зокрема, в добровільному порядку проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 на підставі довідки Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області від 22.03.2018 №1377, здійснюється з грудня 2020 року виплата пенсії в перерахованому розмірі, а також скеровано запит до Пенсійного фонду України щодо порядку виплати ОСОБА_1 доплати в сумі 224353,28 грн за період 01.01.2016 по 30.11.2020 на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 у справі №140/6339/20. Такі дії не можуть свідчити про наявність протиправної бездіяльності ГУ ПФУ у Волинській області чи про ухилення від виконання у повному обсязі рішення суду.
З огляду на викладені обставини, вважає, що державний виконавець Трофимюк П.В, при винесенні оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу №65246395 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, шо передбачені Конституцією та законами України.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.  
У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань. 
Судом першої інстанції встановлено, що 09 грудня 2020 року Волинським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №3103/2020 на виконання рішення цього суду від 22 липня 2020 року у справі №140/6339/20, яке набрало законної сили 20 жовтня 2020 року, в частині зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року перерахунок та виплату пенсії (з урахуванням виплачених сум) на підставі довідки Ліквідаційної комісії УМВС у Волинській області від 22 березня 2018 року №1377 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, виплативши різницю між фактично отриманою та належною до виплати пенсією одним платежем (а.с.32-33).
15 грудня 2020 року державним виконавцем Трофимюком П.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63917349, а 26 січня 2021 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.69-70). Вказані обставини встановлені рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року у справі №140/1619/21. Цим судовим рішенням, яке набрало законної сили 10 березня 2021 року, визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Трофимюка П.В. від 26 січня 2021 року ВП №63917349 про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с.15-21).
09 квітня 2021 року у зв`язку із скасуванням у судовому порядку постанови від 26 січня 2021 року ВП №63917349 про повернення виконавчого документа стягувачу державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №63917349 (а.с.22-23), а 14 травня 2021 року на підставі заяви стягувача ОСОБА_1 від 16 квітня 2021 року (вх. від 22 квітня 2021 року №2958/2.1-33) відкрито виконавче провадження №65246395 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Волинським окружним адміністративним судом від 09 грудня 2020 року 33103/2020 (а.с.28, 74).
14 червня 2021 року постановою державного виконавця Трофимюка П.В. ВП №65246395 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.30). У цій постанові державний виконавець зазначив, що на постанову про відкриття виконавчого провадження ГУ  ПФУ у Волинській області повідомило про проведення ОСОБА_1 перерахунку та виплати пенсії (з урахуванням виплачених сум) з 01 січня 2016 року та перерахований розмір пенсії виплачується у сумі 12105,14 грн з 01 грудня 2020 року; заборгованість з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2020 року становить 224353,28 грн і буде виплачуватися у межах бюджетних асигнувань на цю мету. Враховуючи відсутність фінансового ресурсу територіальний орган Пенсійного фонду України не має можливості провести виплату нарахованих коштів.
Розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно врахував, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02 червня 2016  року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).
Статтею 1 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені    Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною 1 статті 5 Закону №1403-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Вимогами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною 3 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Частинами 1, 6 статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Вимогами ч.ч. 1, 2 статті 63 Закону №1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Пунктом 9 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону
З урахуванням наведеного суд першої інстанції вірно вважав, що аналізуючи зібрані та досліджені в ході судового розгляду справи докази, суд дійшов висновку про передчасне винесення виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з огляду на таке.
Третя особа у цій справі, як і при розгляді судом справи №140/1619/21, надала докази проведення перерахунку пенсії позивача відповідно до рішення суду від 22 липня 2020 року у справі №140/6339/20 (а.с.63-66). Разом з тим, учасниками справи не заперечується той факт, що рішення суду в частині виплати різниці між перерахованою та виплаченою пенсією за період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2020 року у сумі 224353,28 грн ОСОБА_1 не виконане.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення органом Пенсійного фонду України можливе лише за наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.
Проте, приймаючи постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 14 червня 2021 року ВП №63917349, державним виконавцем на підставі листа ГУ ПФУ у Волинській області від 03 червня 2021 року №0300-0307-5/24031 зроблено висновок про наявність обставин, які виключають можливість вчинення державним виконавцем виконавчих дій в порядку статей 63, 75 Закону №1404-VIII, якими визначено умови і порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії, та встановлена відповідальність за невиконання таких рішень. Фактично державний виконавець без-будь яких належних доказів, які б містили інформацію щодо бюджетних призначень, прийняв позицію боржника про те, що бюджетних асигнувань для виплати ОСОБА_1 заборгованості у сумі 224353,28 грн у 2021 році станом на 14 червня 2021 року недостатньо і дійшов висновку, що застосування заходів, передбачених Законом №1404-VIII, буде нерезультативним.
Колегія суддів погоджується з твердженням суду про те, що документи, які у судове засідання надало суду ГУ ПФУ у Волинській області, зокрема, інформаційна довідка від 29 червня 2021 року №0300-0402/7/27097 (а.с.62), не були предметом оцінки відповідача при прийняття спірної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу. Матеріали виконавчого провадження №25246395, витребувані судом та оглянуті судом у судовому засіданні, окрім листа ГУ ПФУ у Волинській області від 03 червня 2021 року №0300-0307-5/24031, не містять доказів про виділені бюджетні асигнування, суму боргу за рішеннями судів, черговість виплати заборгованості стягувачам, причини, з яких рішення суду стосовно ОСОБА_1 не може бути виконаним чи його виконання є утрудненим. Фактично зміст зазначеного листа ГУ ПФУ у Волинській області аналогічний тому, який був покладений в основу постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 26 січня 20221 року ВП №63917349 та яка містить аналогічне обґрунтування підстав прийняття, що й і постанова від 14 червня 2021 року ВП №65246395 (а.с.69-72). Тобто, не дивлячись на те, що судом вказано відповідачу про передчасність та протиправність винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та необґрунтованість такого рішення, державний виконавець знову формально підійшов до перевірки стану виконання рішення суду від 22 липня 2020 року у справі №140/6339/20 та не використав повноважень, які надані йому Законом №1404-VIII.
Вірним також є висновок суду про те, що спірна постанова, як і попередня, не містить жодного обґрунтування наявності підстав для повернення виконавчого документа, з якими пункт 9 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII    пов`язує можливість повернення виконавчого документу стягувачу. Означена норма права передбачає існування декількох обставин, як умову її застосування. Проте постанова відповідача не містить обґрунтування існування одної з них або декількох.
Оскільки в матеріалах виконавчого провадження, крім листа ГУ ПФУ у Волинській області від 03 червня 2021 року №0300-0307-5/24031, відсутні будь-які документи, які б вказували на відсутність фінансового ресурсу для виплати ОСОБА_1 заборгованості, нарахованої за рішенням суду, то постанова держаного виконавця не може вважатися мотивованою та обґрунтованою і не дає підстав погодитися із відповідачем, що відсутні підстави для вжиття заходів примусового виконання рішення суду.
Також, суд першої інстанції вірно зазначив, що посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на висновки щодо відсутності правових підстав у державного виконавця для накладення на суб`єкта владних повноважень штрафу у зв`язку із невиконанням судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не є достатньою та мотивованою підставою для повернення виконавчого документа стягувачу. Та обставина, що державним виконавцем встановлено новий строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не може слугувати підставою для підтвердження правомірності оскаржуваної постанови відповідача, оскільки це буде суперечити принципу обов`язковості судових рішень, закріпленого як у національному законодавстві, так і у міжнародному, згоду на яке надано у встановленому законом порядку. За наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця рішення суду залишилось невиконаним, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.
Подібна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №287/1/17-а, від 22 серпня 2019 року у справі №1140/3479/18.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі №619/562/18 належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що набрало законної сили, що свідчить про повноту виконавчих дій, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дій, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.
Європейський Суд з прав людини також звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» №11944/05 від 12 травня 2011 року).
Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002, «Ромашов проти України» від 27.07.2004, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не довів належними та допустимими доказами, що державний виконавець на час винесення постанови від 14 червня 2021 року ВП №65246395 про повернення виконавчого документа стягувачу діяв з дотриманням вимог Закону №1404-VIII, здійснив належну перевірку обставин виконання боржником судового рішення, здійснив усі можливі заходи для його виконання.  
Враховуючи викладене, суд дійшов вірного висновку, що оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII з посиланням на те, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також що проведення інших виконавчих дій стосовно боржника виключає можливість виконання відповідного рішення, не ґрунтується на вимогах закону та як протиправна підлягає скасуванню. 
З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. 243, 287, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 року по справі № 140/6365/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	М. А. Пліш 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін