КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
19 липня 2021року
 
м. Київ
 
справа №752/1963/21
 
провадження №33/824/3350/2021
 
Київський апеляційний суд у складі судді Кравець В.А.
 
за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
 
на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року у складі судді Ольшевської І.О.,
 
якою  ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить                       10 200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,  -
 
В С Т А Н О В И В:
 
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Судом установлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №194423 від 11 грудня 2020 року, 11 грудня 2020 року о 00 год. 50 хв. в м. Києві по проспекту В. Лобановського, 130, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: стійкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, нечітка мова, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 11 червня 2021 року, тобто з пропущенням строку на апеляційне оскарження, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАп закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.
Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_2 подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якої останній зазначає, що копія оскаржуваної постанови на його поштову адресу не надходила, про існування такої постанови він дізнався лише 05 травня 2021 року, у зв`язку з чим у цей же день подав до суду клопотання про надіслання йому вказаної постанови. Посилається на те, що вперше звернувся з апеляційною скаргою безпосередньо до Київського апеляційного суду, проте скарга була повернута ОСОБА_1 та отримана ним 08 червня 2021 року. У зв`язку з викладеним, уважає, що строк пропущено з поважних причин.
Дослідивши матеріали справи та встановивши відсутність належних доказів повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно нього та доказів отримання ним оскаржуваної постанови, суд доходить висновку про наявність підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.  
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що поліцейським проведено процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з порушенням встановленого порядку проведення такого огляду, оскільки після відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, працівниками поліції такий огляд не було забезпечено у закладі охорони здоров`я, у зв`язку з чим підстави для ствердження про факт порушення апелянтом пункту 2.5 ПДР України відсутні.
Наголошує на тому, що жодного разу не отримував повідомлення від суду про час та місце розгляду справи, при цьому вчиняв дії щодо отримання інформації про стан розгляду справи.
Посилається на те, що йому було відомо з офіційного сайту суду про призначені на  19 лютого 2021 року та 25 лютого 2021 року судові засідання, в які він з`явитися не зміг у зв`язку з хворобою на коронавірус.
Звертає увагу суду, що під час подій 11 грудня 2020 року не керував транспортним засобом, а був пасажиром. Проте, на прохання ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом, після зупинки автомобіля працівниками поліції замінив його на місці водія.
Уважає помилковим висновок суду першої інстанції, що він є особою, яка керувала транспортним засобом.
ОСОБА_1 у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у скарзі.
Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд доходить висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №194423 від 11 грудня 2020 року вбачається, що 11 грудня 2020 року о 00 год. 50 хв. в м. Києві по проспекту В. Лобановського, 130, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: стійкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, нечітка мова, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.
Відповідно до п.2.9.а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено, що керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
При цьому згідно положень ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Згідно з ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №194423 від 11 грудня 2020 року, пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Окрім того, у матеріалах справи містяться направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також розписка ОСОБА_1 із зобов`язанням не керувати транспортним засобом                         11 грудня 2020 року та диск з відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції.
Отже, зазначені в протоколі обставини підтверджуються наступними документами: письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що вони були свідками відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння; диском з відеозаписом, на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції як на місці, так і у відповідному медичному закладі.
Таким чином, вказаний протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.
При цьому, протокол не містить будь-яких пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з приводу незгоди з його змістом, як і не містить жодних заяв, зауважень чи скарг при оформленні протоколу чи після його оформлення.  У протоколі зазначено лише про незгоду ОСОБА_1 з указаним протоколом. Даних про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції матеріали справи також не містять. 
Підстави вважати вищевказаний відеозапис недопустимим доказом у суду апеляційної інстанції відсутні, оскільки на ньому зафіксовані усі процесуальні дії, які мав вчинити поліцейський при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доводи апелянта, що працівниками поліції проведено процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з порушенням встановленого порядку проведення такого огляду, оскільки після відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, працівниками поліції такий огляд не було забезпечено у закладі охорони здоров`я спростовуються наявним у матеріалах справи відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився в присутності свідків проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Враховуючи викладене, вищезазначеними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
До того ж, суд не бере до уваги пояснення ОСОБА_1 , що він не керував транспортним засобом, не був водієм, а розцінює їх як спробу уникнути відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП, оскільки вони спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення. Жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 11 грудня 2020 року під час подій, зафіксованих у протоколі про адміністративне правопорушення, не керував вищевказаним транспортним засобом апелянтом суду не надано.
Аргументи ОСОБА_1 щодо неповідомлення його судом першої інстанції про дату, час та місце розгляду справи є необґрунтованими з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що номер мобільного телефону, зазначений ОСОБА_1 під час складення протоколу про адміністративне правопорушення не належить останньому (а.с. 11,12).
11 лютого 2021 року судом першої інстанції отримано клопотання ОСОБА_1 , в якому він зазначив номер телефону: НОМЕР_2 та поштову адресу для направлення кореспонденції: АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції 19 лютого 2021 року здійснив повідомлення ОСОБА_1 за вказаною у клопотанні адресою, проте поштове відправлення було повернуто на адресу суду з відміткою «по АДРЕСА_1 не існує будинку НОМЕР_3 ».
24 лютого 2021 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання з проханням ознайомитися з матеріалами справи; призначити судове засідання у справі не раніше                    15 березня 2021 року у зв`язку з коронавірусною хворобою; повідомити про призначене судове засідання за адресою: АДРЕСА_3 ; викликати та допитати свідків; розгляд справи здійснювати за його присутності.
Таким чином, судом першої інстанції було повідомлено ОСОБА_1 за адресою, зазначеною ним у клопотанні від 11 лютого 2021 року, яка є неправильною з огляду на невірне зазначення такої адреси та номеру телефону самим ОСОБА_1 у поданому ним клопотанні.
Частиною 2 ст. 38 КУпАП передбачено, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.
Отже, матеріали справи свідчать про вчинення ОСОБА_1 всіх можливих дій, спрямованих на затягування розгляду справи та, як наслідок, закінчення строків, передбачених частиною другою статті 38 КУпАП для застосування стягнення за вчинення адміністративного правопорушення. Так, зокрема, ОСОБА_1 було зазначено невірні номер телефону та поштова адреса на направлення кореспонденції, подано клопотання про призначення судового засідання після 15 березня 2021 року, у той час коли строк для накладення стягнення закінчувався 11 березня 2021 року. При цьому, для забезпечення судового розгляду та захисту його прав ОСОБА_1   міг скористатися послугами адвоката у разі неможливості самостійно прибути у судове засідання та/або надати свої письмові пояснення.
За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
При накладенні адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП на ОСОБА_1 суд першої інстанції врахував, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння є грубим і досить поширеним правопорушенням, обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , а також підстав для передачі адміністративних матеріалів відносно нього на розгляд громадській організації, трудовому колективу не встановив. 
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції вимог закону при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладенні на нього стягнення.
Таким чином, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд апеляційної інстанції не вбачає, у зв`язку з чим доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови - без змін.
Керуючись статтями 284, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року - задовольнити.
Поновити  ОСОБА_1  строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року - залишити без змін.
 Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                                                 В.А. Кравець