ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2028/21  Номер провадження 22-ц/814/1568/21	Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А.М.  Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової плати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді: Бондаревської С.М.
       суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.
       секретар: Зеленська О.І.
за участю заявника –  ОСОБА_1 
представника заявника – адвоката Чолана М.В.
представника заінтересованої особи  – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
       на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 17 травня 2021 року
       у справі за заявою  ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи: Головне управління ДФС у Полтавській області, старший державний виконавець Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), –
В С Т А Н О В И В :
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України застосованого ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2021 року.
В обґрунтування заяви зазнавав, що ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави від 21 січня 2021 року задоволено подання старшого державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Піддубного Вадима про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон.
Державний виконавець своє подання мотивував тим, що на виконанні в Полтавському районному відділі державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) знаходиться виконавче провадження №59739114 з примусового виконання виконавчого листа №440/789/19,виданого 25 квітня 2019 року Пол-тавським окружним адміністративним судом про стягнення боргу в сумі 163 130 грн. 75 коп. з ОСОБА_1 на користь держави. У зв`язку з тим, що рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішеннями судів, на виклики державного виконавця не з`являється, заходів для виконання виконавчих документів не вживає, – просив задовольнити зазначене клопотання.
Проте, в поданні не зазначено в чому саме полягає його ухилення від виконання рішення суду та чим доводиться цей факт. 
Сам по собі факт невиконання боржником свого обов`язку по погашенню боргу не може свідчити про його ухилення від виконання зобов`язань. Виклики від державного виконавця він не отримував, оскільки вони направлялися на адресу по місцю реєстрації, де він фактично не проживає, хоча виконавцю була відома його фактична адреса: АДРЕСА_1 . 
Зазначав, що причин для ухилення від сплати боргу в нього немає, оскільки він отримував рішення суду та визнає, що за ним рахується борг у сумі 163 130 грн. 75 коп., який він зобов`язується погасити як тільки це буде можливо. 
На даний час будь-яких доходів, які б дозволили йому виплатити борг немає. Крім цього, державним виконавцем постановою від 02 жовтня 2019 року вже звернено стягнення на його заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. 
Тому як тільки в нього з`являться будь-які доходи, то кошти надійдуть на депозитний рахунок на погашення боргу.
Державним виконавцем, в порушення вимог ст. ст. 77-78 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження своїх вимог, як і не доведено ті обставини, на які він посилається в своєму поданні, зокрема факту умисного ухилення від виконання своїх зобов`язань за рішенням суду.
Вказував, що жодним чином не ухиляється від виконання рішення суду, проте на даний час він перебуває в тяжкому матеріальному стані, тому в нього відсутня реальна можливість (а саме - відсутні грошові кошти) сплатити борг, на що, також, вплинули введені у березні 2020 року карантинні обмеження, які і досі діють на всій території України. Але це не може бути підставою для обмеження його у гарантованому Конституцією України праві на вільне пересування.
Враховуючи вищенаведене, просив скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, застосоване на підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2021 року.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 17 травня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України – відмовлено.
Не погодившись з даною ухвалою районного суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, – просив ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 17 травня 2021 року – скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, застосованого на підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2021 року по справі №554/393/21.
Зазначав, що державним виконавцем не зазначено в чому саме полягає його ухилення від виконання рішення суду та чим доводиться цей факт. Сам по собі факт невиконання боржником, тобто ним, свого обов`язку по погашенню боргу не може свідчити про його ухилення від виконання своїх зобов`язань.
Також вказував, що виклики від державного виконавця не отримував, оскільки викли-ки направлялися на адресу по місцю реєстрації, де він фактично не проживає і дуже рідко заїжджає за поштою, хоча виконавцю була відомо його фактична адреса проживання: АДРЕСА_1 , оскільки, як убачається з ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2021 року, державний виконавець направляв постанову на виконання за місцем отримання його доходу – ПП «Дубрава-2016».
Також звертав увагу, що він не ухилявся та не ухиляється від виконання рішення суду, проте на даний час він перебуває в тяжкому матеріальному стані, тому в нього відсутня реальна можливість (а саме - відсутні грошові кошти) сплатити борг, на що, також, вплинули введені у березні 2020 року карантинні обмеження, які і досі діють на всій території України. 

При цьому вказував, що нормами закону передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язання, а при ухиленні боржника від його виконання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, вбачається з матеріалів справи, що на виконанні в Полтавському районному відділі державної виконавчої служби Північно-Східного міжре-гіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) знаходиться виконавче провадження №59739114 з примусового виконання виконавчого листа №440/789/19, виданого 25 квітня 2019 року Полтавським окружним адміністративним судом про стягнення боргу в сумі 163 130 грн. 75 коп. з ОСОБА_1 на користь держави.
Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 21 січня 2021 року задоволено подання старшого державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Піддубного Вадима про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон.
При цьому, суд виходив з того, що ОСОБА_1 , знаючи про наявність в нього боргових зобов`язань, рішення не виконав, ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.
В заяві про скасування обмеження у праві виїзду за межі України необхідність скасування накладених заходів заявник обгрунтовує відсутністю коштів на погашення заборгованості.
Вирішуючи зазначену заяву ОСОБА_1 по суті, суд першої інстанції виходив з положень ст. 441 ЦПК України, згідно яких така ознака, як ухилення боржника від виконання рішення є обов`язковою для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.
Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконан-ня відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.
Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому суд врахував, що матеріали справи не містять відомостей, що боржник, з моменту відкриття виконавчого провадження, вчиняє дії, які б свідчили про його бажання погашення заборгованості та належного виконання рішення суду, а тому дійшов висновку, що відсутність доходу для погашення боргу, не може бути підставою для задоволення заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.
З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що аналіз обставин у їх сукупності свідчить про продовження існування обставин умисного невиконання ОСОБА_1 зобов`язань перед стягувачем, покладених на боржника судовими рішеннями.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, виходячи з наступного.
За прииписами частин другої та третьої статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення віднесено до основних засад судочинства.
Відповідно до мотивувальної частини рішення  Конституційного  Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.
Обов`язковість виконання судових рішень, як невід`ємна складова частина права громадянина на справедливий суд, встановлена також практикою Європейського Суду з прав людини та відповідними нормами (ст.6, 13, ст.1 Першого протоколу) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Відповідно до п. 13.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженоїнаказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: повернення виконавчого документа до суду, який його видав, на підставі частини першої статті 38 Закону; закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України – у разі належного виконання особою зобов`язань щодо сплати періодичних платежів.
Встановивши, що зобов`язання, покладені на боржника згідно виконавчого листа №440/789/19, виданого 25 квітня 2019 року Полтавським окружним адміністративним судом про стягнення боргу в сумі 163 130 грн. 75 коп. з ОСОБА_1 на користь держави, заявник не виконав, заборгованість не погасив, сума боргу є значною, – суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування йому тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, встановленого ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2021 року.
Доводи апеляційної скарги про те, що державним виконавцем, в порушення вимог ст. ст. 77-78 ЦПК України, не надано суду належних і допустимих доказів в підтвердження своїх вимог, як і не доведено ті обставини, на які він посилається в своєму поданні, зокрема не доведено факту його ухилення від виконання своїх зобов`язань за рішенням суду, – не дають підстав для скасування оскаржуваного ним судового рішення, оскільки факт ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду встановлено ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2021 року у справі №554/393/21.
В свою чергу заявник, не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, не реалізував свого процесуального права на його оскарження в апеляційному порядку.
Відтак, як на час постановлення оскаржуваної заявником ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 17 травня 2021 року у даній справі, так і на час її перегляду судом апеляційної інстанції, ухвала Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2021 року у справі №554/393/21 набрала законної сили та є чинною.
В той же час, за нормами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги правильності висновків районного суду не спростовують, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.
Ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог закону, тому підстав для її скасування, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачається. 
При цьому колегія суддів звертає увагу, що за нормами ч.8 ст. 441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 17 травня 2021 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:    Бондаревська С.М.

Судді:   Абрамов П.С.

Пилипчук Л.І.