ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України

15 липня 2021 року
м. Харків

справа № 638/12278/15-ц
провадження № 22ц/818/406/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря – Гришиної А.О., 

заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи – ОСОБА_2 , головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бойченко Вадим,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 травня 2020 року в складі судді Семіряд І.В.,

у с т а н о в и в:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бойченка Вадима, заінтересована особа – ОСОБА_2 .

Скарга мотивована тим, що на виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходиться виконавче провадження № 58579893 по примусовому виконанню виконавчого листа № 638/12278/15-ц, виданого 12 лютого 2019 року Дзержинським районним судом м. Харкова, про встановлення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні онуки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29 вересня 2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бойченко В. складено акт, згідно з яким боржник ОСОБА_2 забезпечила присутність доньки ОСОБА_3 за адресою мешкання ОСОБА_1 ; протягом 30 хвилин відбулося спілкування діда з онукою, яка відмовилась залишатися за місцем мешкання дідуся.

Зазначає, що відомості, зазначені в акті, не в повні мірі відповідають фактичним обставинам справи. Державним виконавцем не враховані доводи представника стягувача – ОСОБА_4 – батька дитини про те, що виконання рішення суду про спілкування дідуся з онукою залежить не від самої дитини, а в першу чергу від боржниці, яка займає позицію налаштування дитини проти батька та його рідних. Формування боржником у дитини негативного сприйняття батька та його рідних (у тому числі стягувача) підтверджується Висновком № 5/17, складеним 14 вересня 2017 року психологом ОСОБА_5 за результатами психологічного дослідження ОСОБА_4 .

Таким чином способом психологічного тиску на дитину і проявляється незабезпечення боржником виконання рішення суду та вчинення перешкод в його виконанні. А державний виконавець фактично дозволяє боржниці продовжувати невиконання рішення суду.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бойченка В.В. щодо нездійснення заходів примусового виконання рішення, передбачених статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» неправомірною та зобов`язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бойченка В.В. (або іншого державного виконавця, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження № 58579893) здійснити заходи примусового виконання рішення, передбачені статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

17 лютого 2020 року ОСОБА_6 – представник ОСОБА_2 подав відзив на скаргу, в якому просив залишити скаргу на бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бойченка В.В. без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_2 не чинить перешкод у спілкуванні з дитиною, зокрема у визначений рішення суду час. При здійсненні виконавчих дій 22 вересня 2019 року державний виконавець дотримався положень Конвенції про права дитини. Зазначає, що повноваження виконавця, закріплені статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», є дискреційними.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 травня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бойченка В.В. щодо нездійснення заходів примусового виконання рішення, передбачених статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження». Зобов`язано головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бойченка В.В. або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби здійснити заходи примусового виконання рішення № 638/12278/15-ц, передбачені статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що виконання рішення суду не може бути унеможливлено небажанням дитини спілкуватись, а обов`язок державного виконавця – вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Глоба проти України»). В акті державний виконавець лише зазначив, що за результатами перевірки виконання судового рішення відбулося спілкування онуки з дідом та не вжив передбачених діючим законодавством заходів реального виконання рішення суду щодо участі діда та баби у спілкуванні з онукою.

17 серпня 2020 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила: змінити ухвалу суду першої інстанції в частині визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця та визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо незакінчення виконавчого провадження № 58579893 і невинесення відповідної постанови з підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 39 та частиною п`ятою статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження»; скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині зобов`язання державного виконавця здійснити заходи примусового виконання рішення № 638/12278/15-ц, передбачені статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» та ухвалити в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що справа розглянута за її відсутності та без належного її повідомлення про день і час розгляду справи за наявності її клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням в країні карантину. Актом від 22 вересня 2019 року державним виконавцем було зафіксовано факт виконання рішення суду боржником, що спростовує висновок суду про те, що державний виконавцем лише зазначив, що відбулося спілкування з дитиною. Дитина відмовилась залишатися за місцем мешкання стягувача, що свідчить про виконання боржником судового рішення, отже були наявні правові підстави для закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження». Висновок суду першої інстанції про те, що виконання рішення суду не може бути унеможливлено небажанням дитини спілкуватися, є хибним з огляду на приписи Конвенції ООН про права дитини 1989 року. Зазначає, що висновок психолога не є належним та допустимим доказом, оскільки є втручанням в особисте життя дитини. 

12 жовтня 2020 року ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права. 

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України). 

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України – в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2016 року позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено час спілкування батька, ОСОБА_4 в присутності матері ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щотижнево по вівторкам з 18-00 години до 20-00 години за виключенням часу хвороби дитини та встановлених державою Україна святкових днів, що припадають на вівторок кожного тижня та крім дати 11 вересня (дня народження матері дитини ОСОБА_2 ), якщо цей день припадає на вівторок другого тижня вересня місяця.

В частині покладення на батька ОСОБА_4 обовязків добросовісно та належним чином користуватися своїми правами та обовязками під час спілкування з неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в задоволенні позову ОСОБА_2 – відмовлено.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_2 не чинити перешкоди в спілкуванні з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_4 , дідом ОСОБА_1 , бабцею ОСОБА_7 як особисто так і в телефонному режимі та і з застосуванням компютерних технологій.

Обрано способом участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спілкування з дитиною за відсутності матері  ОСОБА_2 кожну четверту пятницю місяця з 14-00 годин до 18-00 годин незалежно від місця перебування дитини, кожну другу суботу місяця з 10-00 години до 16-00 годин включно, кожну третю неділю місяця з 10-00 годин до 18-00 годин за відсутності матері  ОСОБА_2  незалежно від місця перебування дитини.

Обрано способом участі батька ОСОБА_4 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спілкування з дитиною по четвергам першої та третьої неділі місяця з 16-00 години до 19-00 години, по понеділкам другої та четвертої неділі місяця з 16-00 години до 19-00 за присутності матері за виключенням часу хвороби дитини та встановлених державою Україна святкових днів , що припадають на понеділок чи четвер кожного тижня та крім дати 11 вересня (дня народження матері дитини ОСОБА_2 ), якщо цей день припадає на  понеділок чи четвер другого тижня вересня місяця.

Дозволено під час спілкування дитини з батьком відвідувати місце його проживання, відвідування розважальних закладів, концертів, спектаклів, цирку, кінотеатру, парку з атракціонами за умов нагляду за технікою безпеки щодо малолітньої дитини.

Обрано способом участі батька ОСОБА_4 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спілкування з дитиною з метою забезпечення навиків до сімейних цінностей: 1) в дні її народження у парні роки, 29 березня з 10-00 години до 16 -00години в присутності матері, у непарні роки, 29 березня з 10 години до 16-00 години за відсутності матері; 2) в дні народження батька 01 серпня кожного року з 10 -00 години до 17-00 години без присутності матері; 3) на святкування Різдва Христова з 9-00 до 15-00 годин у парні роки за присутності матері, з 12-00 до 18-00 годин у непарні роки за відсутності матері; 4) на Новий рік з 11-00 до 16-00 години кожного року за присутності матері.

Обрано способом участі батька ОСОБА_4 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спілкування з дитиною з метою забезпечення навиків до сімейних цінностей проведення двічі на рік відпустки разом з батьком за відсутності матері: взимку протягом одного тижня, влітку протягом двох тижнів кожного року при умові згоди матері на виїзд для проведення відпустки за межі України або при спільному виїзді батьків для проведення відпустки.

Обрано способом участі діда ОСОБА_1 та бабці ОСОБА_7 у вихованні онуки, дитиною з метою забезпечення навиків до сімейних цінностей, надавши часи спілкування з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожну четверту неділю місяця з 10-00 до 18-00 години за місцем їх проживання в присутності батька і матері (при наявності її бажання бути присутньою) та в дні народження діда та бабці 31 серпня кожного року та 28 вересня кожного року за 10-00 години до 16-00 годин в присутності батька і матері (при наявності її бажання бути присутньою).

В задоволенні позовних вимог в частині спілкування з сестрою ОСОБА_8 в день її народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також в іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 11 квітня 2018 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2016 року змінено.

У другому, сьомому та дев`ятому абзацах резолютивної частини рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2016 року виключено слова «у присутності матері ОСОБА_2 ».

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

На виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист № 638/12278/15-ц, який було пред`явлено до примусового виконання Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а. с. 7-8 т. 1).

29 вересня 2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бойченко В. складено акт, згідно з яким боржник ОСОБА_2 забезпечила присутність доньки ОСОБА_3 за адресою мешкання ОСОБА_1 ; протягом 30 хвилин відбулося спілкування діда з онукою, яка відмовилась залишатися за місцем мешкання стягувача (а. с. 9).

Згідно пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною.

Так, відповідно до частин  1, 2, 5-7 статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Встановлено, що 29 вересня 2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бойченко В. складено акт, який фактично є підставою для закінчення виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа № 638/12278/15-ц, виданого 12 лютого 2019 року Дзержинським районним судом м. Харкова, про встановлення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні онуки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи скарги ОСОБА_1 про те, що державним виконавцем не враховані доводи представника стягувача – ОСОБА_4 – батька дитини про те, що виконання рішення суду про спілкування дідуся з онукою залежить не від самої дитини, а в першу чергу від боржниці, яка займає позицію налаштування дитини проти батька та його рідних, не можуть бути підставою визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бойченка В.В. щодо нездійснення заходів примусового виконання рішення, передбачених статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в судовому засіданні було встановлено причину короткотривалості побачення з дитиною, а саме небажання самої дитини бачитись з дідусем, а причина відсутності такого бажання не є предметом дослідження під час розгляду справи за скаргою на бездіяльність державного виконавця.

Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня   2019 року у справі справа № 404/8677/13-ц (провадження № 61-12077св19). 

Враховуючи викладене, підстав для задоволення скарги  ОСОБА_1 у суду першої інстанції не було.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) за актовим записом № 6253 (а. с. 149 т. 2).

За правилами частини третьої статті 377 ЦПК України якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обгрунтоване рішення, смерть фізичної особи – сторони у спорі чи припинення юридичної особи – сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Оскільки підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бойченка В. відсутні, спір не допускає правонаступницва, судове рішення підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 377, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. 

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 травня 2020 року скасувати.

Провадження у справі з скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бойченка Вадима, заінтересована особа – ОСОБА_2 , - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повний текст судового рішення складено 19 липня 2021 року.

Головуючий А.В.Котелевець 

Судді І.В.Бурлака 

О.М.Хорошевський