ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/174/21          Суддя (судді) суду 1-ї інст.: 
          Заяць О.В.

ПОСТАНОВА
Іменем України

02 серпня 2021 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді          Сорочка Є.О.,
суддів           Єгорової Н.М., 
          Коротких А.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
- визнати дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» протиправними;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області призначити і здійснити виплату ОСОБА_1 , пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 па підставі п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 06.11.2020;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області прийняти ОСОБА_1 , довідки про заробітну плату № 77 від 07.03.2017, видану Відокремленим підрозділом «Шахтоуправління «Волинське» і № 110/07 від 11.08.2014, видану Державним підприємством Шахта «Лісова», та здійснити обрахунок та виплату ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) пенсії з урахуванням вказаних довідок, з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 06.11.2020.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року позов задоволено.
Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відмова у призначенні пільгової пенсії є правомірною.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 06.11.2020 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (через Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві) із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі Закон України № 1058-IV), із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України № 1058-IV. На підтвердження стажу роботи на посадах, віднесених до Списку № 1 позивач надав оригінали документів для призначення пенсії.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 2500-1602-8/46446 від 27.11.2020 позивача повідомлено, що згідно із заявою від 06.11.2020 йому відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи на пільгових умовах по Списку № 1. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №4835-5071/К-02/8-2500/20 від 14.12.2020 позивачу відмолено у призначенні пенсії на пільгових умовах по Списку № 1 зі зниженням пенсійного віку із-за відсутності пільгового стажу.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом. 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що позивач, звертаючись до Пенсійного органу для призначення пенсії надав всі необхідні документи, передбачені відповідним порядком, що свідчить про безпідставність доводів відповідача та протиправне неврахування ним довідок ДП «Шахта «Лісова» та Відокремленого підрозділу «Шахтоуправління «Волинське», при призначенні пенсії позивачу.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які мають пільговий характер роботи, визначаються Законом України від 05.11.1991 року №1788-XIІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону №1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім-тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах (5 років) пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, чоловікам - на 1 рік за кожний рік такої роботи.
Згідно частини третьої статті 114 Закону №1058 працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказ Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 року № 383 (далі - Порядок № 383) передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Тобто, положення вказаного пункту передбачають віднесення періодів роботи до пільгового стажу незалежно від дати внесення посади або професії до Списків, за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
За приписами частини третьої статті 114 Закону № 1788-XII право на передбачену пенсію незалежно від віку мають працівники, професії яких містяться у Списку, за умови безпосередньої зайнятості на цих роботах повний робочий день та не менше передбаченого стажу роботи.
Так, відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, праця на яких надає право на державну пенсію на пільгових умовах та пільгових розмірах» від 22.08.1956 року №1173 та постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10, яка застосовується з 01.01.1992 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій посад та показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення», підземні роботи відносилися до Списку № 1.
Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 року №202 затверджено Список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії терміном не менше 25 років, до розділу I якого «Підземні гірничі роботи в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт» включено«Усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю)» №1.
Положеннями статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637) визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (абзац перший пункту 3 Порядку №637).
Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1028 від 09.12.2015 року пункт 20 Порядку № 637 доповнено новим абзацом, яким визнано, що у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 134/1630/16-а.
Як вірно встановив суд першої інстанції, наявними в матеріалах справи відомостями трудової книжки, як основного документа підтверджується повний стаж роботи позивача на підземних роботах та інші обставини, що визначають його право на пенсію на пільгових умова, а саме такі записи:
- у Шахті «Річна» ВО «Торезантрацит»: з 05.10.1992 (згідно наказу № 58к від 14.10.1992) по 19.01.1995 (згідно наказу № 7/к від 20.01.1995 року);          
- у Шахті «Лісна» ВО «Торезантрацит»: з 06.02.1995 (згідно наказу № 34/к від 08.02.1995) по 22.03.1998 (згідно наказу № 59/к від 23.03.1998);          
- у Шахті « 3-біс» ВО «Торезантрацит»: з 07.06.1999 (згідно наказу № 78/к від 07.06.1999) по 31.03.2001 (згідно наказу 52/к від 30.03.2001 рік); з 03.09.2001 (згідно наказу № 146/к від 03.09.2001) по 14.03.2002 (згідно наказу № 45/к від 13.03.2002 рік);          
- у Шахті «Зоря» ВО «Сніжнеантрацит»: з 09.04.2001 (згідно наказу № 153к від 09.04.2001) по 05.08.2001 (згідно наказу № 318к від 07.08.2001).          
Колегія суддів наголошує, що позивачем надано належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію на пільгових умовах.
У світлі спірних правовідносин та обставин даної справи, наведеного, на переконання колегії суддів, цілком достатньо для визначення пільгового стажу позивача.
Водночас, право позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 додатково підтверджується довідками: № 7 від 07.09.2016; № 33 від 05.09.2016; № 108/02 від 11.08.2014 та № 01-1021 від 30.08.2016. Також, позивачем Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області було надано довідки про заробітну плату № 110/07 від 11.08.2014, № 34 від 05.09.2016 та № 77 від 07.03.2017, але ГУ ПФ України в м. Києві відмовилось приймати довідку про заробітну плату № 77 від 07.03.2017, видану Відокремленим підрозділом «Шахтоуправління «Волинське», за період з 05.10.1992 по 19.01.1995, тому вказана довідка була долучена до матеріалів пенсійної справи позивача поштою 10.11.2020.
Як слідує з відзиву на позов, відповідачем вищезазначені довідки до уваги не прийняті внаслідок того, що їх видано підприємствами, які знаходяться на тимчасово непідконтрольній українській владі території.
Проте, на переконання колегії суддів, посилання відповідача на неможливість включення до пільгового стажу спірного періоду праці позивача в зв`язку з відсутністю довідок, виданих, підприємствами, які здійснюють свою діяльність на підконтрольній владі території, є безпідставними, оскільки наявний трудовий стаж позивача повний робочий день під землею, підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом.
Відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, також не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.
Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей
Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав
Аналогічні позиції вже висловлював Верховний Суд у постановах від 27.02.2019 у справі № 423/3544/16-а, від 12.12.2019 у справі № 423/405/17, від 04.03.2021 у справі № 423/3787/16-а та ін.
При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідач обґрунтовано наголошує на тому, що будь-які акти (рішення, документи), видані органами та/або особами, які створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсними і не створюють правових наслідків.
Водночас, відповідачем не було враховано, що, як підкреслено Верховним Судом, зокрема, у постанові від 22.10.2018 у справі №235/2357/17, до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.96, § 45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Крім того, судова колегія звертає увагу, що інформація, яка міститься у спірних довідках, стосується періодів роботи до початку тимчасової окупації частини території України, та складені на підставі особових карток форми Т-2, особових рахунків із заробітної плати, наказів при прийняття-звільнення, наказів про атестації робочих місць і табелів спуску-виїзду у шахту за вказані періоди. Тобто, відомості, які зафіксовані у довідках, випливають із змісту документів, які були складені до моменту тимчасової втрати контролю Україною над указаною територією. При цьому доказів щодо їх недостовірності відповідачем як суб`єктом владних повноважень, який заперечує проти адміністративного позову, не надано.
З урахуванням наведеного судова колегія вважає за необхідне підкреслити, згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08.11.2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
З огляду на викладене, а також зважаючи на гарантоване ст. 46 Конституції України право громадян на соціальний захист, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у відповідача правових підстав для врахування спірних довідок при обчисленні пільгового стажу позивачу.
Аналогічна позиція щодо необхідності врахування таких документів при обчисленні пільгового стажу для призначення пенсії випливає також й із змісту постанов Верховного Суду від 12.04.2021 у справі №359/3315/17 та від 12.04.2021 у справі №263/16714/16-а.
Таким чином, за наявності відповідних записів у трудовій книжці, відповідачем протиправно не були прийнятті до уваги надані позивачем на підтвердження пільгового стажу уточнюючі довідки підприємств, які знаходяться на тимчасово окупованій території.
Судом апеляційної інстанції відхиляються доводи скаржника щодо втручання суду у його дискреційні повноваження, оскільки у спірних правовідносинах при вирішенні питання прийняття документів, обчислення пільгового стажу та при призначенні пенсії відповідач не вправі діяти на власний розсуд та має керуватися чіткими нормами закону.
У свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії слугували висновки відповідача про недостатність пільгового стажу з огляду на відмову у зарахуванні до нього періоду, на підтвердження якого позивач надав спірні довідки.
Оскільки відповідачем, як компетентним органом, який здійснює призначення пенсії, не був у встановленому порядку обрахований пільговий стаж позивача, то на переконання суду апеляційної інстанції, зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію є передчасним.
Належним способом захисту у даному випадку є зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області повторно вирішити питання призначення та виплати ОСОБА_1 , пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 па підставі п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 06.11.2020, з урахуванням висновків суду.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову, проте обрав невірний спосіб захисту.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає зміні.
Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задовольнити частково.
Змінити рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року, виклавши абзац третій резолютивної частини у такій редакції:
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області повторно вирішити питання призначення та виплати ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 па підставі п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 06.11.2020, з урахуванням висновків суду».
В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя          Є.О. Сорочко

Суддя          Н.М. Єгорова

Суддя          А.Ю. Коротких