П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/941/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лелюк О.П.   
Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
21 вересня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Іваненко Т.В. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Діброва" на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Діброва" до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В :
В березні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю "Діброва" (далі ТОВ "Діброва") звернулось до суду  з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0001473201 від 24 вересня 2020 року.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до  невірного вирішення справи, подав апеляційну скаргу. 
В обгрунтуванні апеляційної скарги зокрема зазначено, що відповідно до пункту 18 підрозділу 5 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України внесені зміни,  норми п.128-1.1. ст.128-1 застосовуються до розпорядників акцизних складів, на яких розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів з 01.01.2020. Проте Законом України від 18 грудня 2019 року №391-ІХ внесено зміни до вказаного пункту  та слово "січня" замінено словом "квітня", а отже відповідальність розпорядників коштів акцизних складів за відсутність обладнання акцизних складів може наступити лише з 01.04.2020. 
Крім того, згідно тверджень позивача, останній з метою дотримання законодавства   своєчасно уклав договір поставки з постачальником рівнемірів-лічильників і здійснив відповідні оплати за їх придбання. Проте рівнеміри-лічильники до 01 квітня 2020 року не були поставлені та встановлені у зв`язку із пандемією коронавірусної хвороби (COVID-19) та введеними карантинними обмеженнями розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13 березня 2020 року №288-р Про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю і припинення в них сполучення, постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, а також згідно рішень місцевих органів державної влади. Рівнеміри-лічильники були встановлені на АЗС лише 24 червня 2020 року, а в липні 2020 року зареєстровані в Єдиному державному реєстрі. У зв`язку з наведеним, позивач вважає, що карантин, встановлений Урядом, є форс-мажорною обставиною, а тому в його діях вина відсутня.
29.06.2021 від відповідача  через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи судовою повісткою, в судове засідання не з`явилися.
Від представника відповідача в день розгляду справи на електронну адресу суду надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яку залишено без розгляду, оскільки остання подана поза межами строку визначеного ч.2 ст.195 КАС України.
У відповідності до вимог ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За правилами п.п1,2 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ТОВ "Діброва" є оператором АЗС та розпорядником акцизного складу за адресою: Чернівецька область, Новоселицький район, с. Топорівці, вул. Топорівська, буд. 171, зареєстрований як платник ПДВ та платник акцизного податку з реалізації пального, здійснює господарську діяльність за кодом КВЕД 47.30 Роздрібна торгівля пальним (основний).
В період з 31 серпня 2020 року по 04 вересня 2020 року ГУ ДПС у Чернівецькій області проводилась фактична перевірка з питань додержання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, пального, суб`єкта господарювання ТОВ "Діброва" за адресою: Чернівецька область, Новоселицький район, с. Топорівці, вул. Топорівська, буд. 171.
За результатами проведеної перевірки, посадовими особами відповідача складено акт від 04 вересня 2020 року в якому зазначено, що за адресою: Чернівецька область, Новоселицький район, с.Топорівці, вул. Топорівська, буд. 171 зареєстровано акцизний склад (уніфікований номер акцизного складу 1010148), де знаходяться 4 резервуари, а саме-резервуар №1 заводський №011300 бензин А-95, резервуар №2 заводський №011191 бензин А-92, резервуар №5 заводський №011190 дизельне пальне, резервуар №6 заводський №011196 дизельне пальне. Всі 4 резервуари обладнані рівнемірами Alisonic Delphi 485.
Також, згідно вкладного аркуша №1 до акта від 04 вересня 2020 року, на момент перевірки проведено зняття залишків пального, в резервуарах надлишків не виявлено. Поряд з цим, на момент перевірки надано формуляри паливо-роздавальних колонок типу VEEDEV-ROOT 73, остання повірка здійснена 05 серпня 2020 року.
24 вересня 2020 року ГУ ДПС у Чернівецькій області винесено податкове повідомлення-рішення форми "ПС" №0001473201, яким на підставі підпункту 54.3 статті 54 і пункту 128-1.1 статті 128-1, підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України до позивача застосовано штраф у сумі 80000,00 грн.
Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржене ТОВ "Діброва" до Державної податкової служби України. 
Рішенням заступника голови ДПС України від 27.01.2021 скарга позивача залишена без задоволення, а  податкове повідомлення-рішення-без змін.  
Вважаючи податкове повідомлення-рішення форми "ПС" №0001473201 таким, що не відповідає положенням податкового законодавства, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову,  суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність оскаржуваного рішення. Натомість доводи позивача є безпідставними та  свідчать про необґрунтованість позову.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
У статті 19 Конституції України  закріплено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, які виникають з приводу справляння податків і зборів, порядок адміністрування податків і зборів, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства в Україні регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України).
Так, відповідно до підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний склад це, зокрема, спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі-приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, а також приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.
Підпунктом 14.1.224 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання-платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.
У пункті 230.1 статті 230 ПК України зазначено, що акцизні склади та акцизні склади пересувні утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходження до бюджету акцизного податку.
Підпунктом 230.1.2 пункту 230.1. статті 230 ПК України врегульовано, що акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.
Акцизні склади, на яких здійснюються виключно зберігання та реалізація пального, що отримується та реалізується виключно у споживчій тарі без зміни розфасовки, а також скрапленого газу природного, бензолу, метанолу, не обладнуються витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.
Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.
Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:
а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;
б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.
Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.
За змістом пункту 12 підрозділу 5 розділу XX "Перехідні положення" ПК України розпорядники акцизних складів відповідно до вимог цього Кодексу зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі в строки, зокрема, акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, - не пізніше 1 січня 2020 року.
Пунктом 18 підрозділу 5 розділу XX Перехідні положення ПК України було встановлено, що норми пункту 128-1 статті 128-1 Податкового кодексу України застосовуються до розпорядників акцизних складів, на яких розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів (крім розпорядника акцизного складу, який до 1 липня 2019 року не підпадав під визначення платника податку відповідно до пункту 212.1 статті 212 цього Кодексу) з 1 січня 2020 року.
Однак Законом України від 18 грудня 2019 року №391-ІХ Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування акцизного податку до пункту 18 підрозділу 5 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України внесені зміни, а саме в абзаці четвертому слово січня замінено словом квітня.
Відповідно до пункту 128-1.1. статті 128-1 ПК України необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового.
Таким чином, у розпорядників акцизних складів на підставі указаних норм Податкового кодексу України виник обов`язок обладнати акцизні склади, на території яких здійснюється господарська діяльність з відповідним підакцизним товаром - пальним, витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх у відповідному Єдиному державному реєстрі до 01 квітня 2020 року.
При цьому з 01 квітня 2020 року відповідно до статті 128-1 Податкового кодексу України за вказані вище порушення передбачена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник.
Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що внесенням вказаних вище правових змін щодо встановлення відповідальності з 01 квітня 2020 року законодавець фактично надав розпорядникам акцизних складів додатковий термін (продовжив його з січня до квітня 2020 року) для обладнання акцизних складів, на території яких здійснюється господарська діяльність з пальним, витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками та реєстрації їх у відповідному Єдиному державному реєстрі. Незастосування санкцій з 01 січня 2020 року по 01 квітня 2020 року саме по собі не має жодного змісту без надання розпорядникам акцизних складів додаткового строку на обладнання та реєстрацію акцизних складів витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.
Отже, позивач як розпорядник акцизного складу був зобов`язаний обладнати та зареєструвати у відповідному Єдиному державному реєстрі рівнеміри-лічильники саме до 01 квітня 2020 року, що останнім не зроблено. Вказане підтверджується матеріалами справи та не заперечується скаржником.
Стосовно посилання ТОВ "Діброва" на введення на території України карантину, впровадженого у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби, то такі є необгрунтованими, оскільки норми, що регулюють спірні відносини, не звільняють розпорядника акцизного складу від відповідальності за невиконання обов`язків, наведених у пункті 128-1.1 статті 128-1 Податкового кодексу України та пункті 230.1.2 статті 230 Податкового кодексу України, в залежності від причин їх невиконання.
При цьому, як вірно зауважено судом першої інстанції,  законодавчі зміни, на підставі яких у позивача виник обов`язок обладнати акцизні склади відповідними засобами вимірювання були прийняті заздалегідь.
Так, Закон від 23 листопада 2018 року №2628-VIII, тобто до внесення змін 18 грудня 2019 року на підставі Закону №391-ІХ, набув чинності з 01 січня 2019 року і вимагав установлення та реєстрацію таких приладів ще до 01 січня 2020 року, що також свідчить про обізнаність позивача про це з 01 січня 2019 року та про можливість підготуватися до таких змін податкового законодавства й недопущення порушення вимог закону.
Позивач як розпорядник акцизного складу не міг не знати про свій обов`язок обладнати та зареєструвати у відповідному Єдиному державному реєстрі рівнеміри-лічильники ще до 01 квітня 2020 року, тобто він мав достатньо часу для того щоб придбати, встановити та зареєструвати рівнеміри-лічильники на акцизних складах.
В той же час, як вбачається з наявної у справі копії договору поставки №4, такий було укладено лише 24 лютого 2020 року, тобто всього за 36 днів до дати (01 квітня 2020 року), з якої згідно закону акцизні склади вже повинні бути обладнані зареєстрованими рівнемірами-лічильниками. 
Поряд з цим, з наданих ТОВ "Діброва" матеріалів слідує і те, що у постачальника за вказаним договором-ТОВ "Інтех", станом на час його укладання та здійснення покупцем ТОВ "Діброва" оплати за товар були відсутні рівнеміри, які поставлялася ТОВ Інтех з Італії. Їх відсутність унеможливлювала виконання договору поставки №4 до 01 квітня 2020 року кінцевого строку виконання позивачем обов`язку, наведеного у пункті 128-1.1 статті 128-1 ПК України та пункті 230.1.2 статті 230 Податкового кодексу України.
Доказів неможливості укладення такого договору раніше, або ж з іншими контрагентами чи інших підстав, які не залежали від волі позивача та позбавили його можливості вчасно придбати й зареєструвати відповідні прилади, не наведено.
За вказаних обставин, та зважаючи на те, що позивачем у період з 01 квітня 2020 року по 02 липня 2020 року здійснювалась реалізація пального з акцизних складів з резервуарів, обладнаних чотирма рівнемірами-лічильниками не зареєстрованими в Єдиному державному реєстрі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність накладення на ТОВ "Діброва" оскаржуваним рішенням штрафних санкцій у загальній сумі 80000,00 грн (20000,00 грн х 4) відповідно до пункту 128-1.1. статті 128-1 Податкового кодексу України.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказане, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 195, 242, 243, 250, 304, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Діброва" залишити без задоволення, а  рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

          
Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сторчак В. Ю.    Іваненко Т.В.