Ухвала
27 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 553/228/21
провадження № 61-15578ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Осіпов Сергій Миколайович, на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави                   від 24 лютого 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу, за договором позики, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову,
 
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь грошові кошти за договором позики в розмірі 4 245 455,20 грн.
Разом з позовом ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на все рухоме та нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_3 , та на все рухоме та нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_1 . 
Заява ОСОБА_2 мотивована тим, що 02 лютого 2018 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, що підтверджується розпискою, відповідно до умов якої ОСОБА_3 02 лютого 2018 року отримав від нього у борг 102 000 доларів США на строк до 22 лютого 2018 року. 22 лютого 2018 року ОСОБА_3 умови договору не виконав, кошти не повернув. Після неодноразових його звернень ОСОБА_3 борг повернув частково в розмірі  12 970 грн. З 2007 року ОСОБА_3 перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 , також заявником вказано, що кошти отримані ОСОБА_3 були використані в інтересах сім`ї. Станом на 04 лютого 2021 року ОСОБА_3 має невиконані зобов`язання, що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру боржників. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову на даній стадії може призвести до ймовірного передання відповідачами свого майна у власність інших осіб, що в свою чергу унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог. Враховуючи наведене, ОСОБА_2 просив заяву задовольнити.
Ленінський районний суд м. Полтави ухвалою від 24 лютого 2021 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 22 липня 2021 року, заяву про забезпечення позову задовольнив частково. Наклав арешт на будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою:                     АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 561947153101, який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . В іншій частині вимог відмовив.
17 вересня 2021 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Осіпов С. М., подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 24 лютого 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 липня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити в повному обсязі. 
Касаційна скарга мотивована тим, що на момент винесення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали жодних належних та допустимих доказів перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у шлюбі в матеріалах справи не існувало. Суд першої інстанції посилається на існування договору позики між позивачем та ОСОБА_3 як на встановлений факт, що є неприпустимим. Факт отримання ОСОБА_3 спірної суми коштів від ОСОБА_2 жодним чином не встановлений і стверджувати про використання ОСОБА_3 будь-яких коштів, отриманих від позивача в інтересах сім`ї, немає жодних підстав. Суд першої інстанції помилково, в порушення норм чинного законодавства, без належних для того підстав, не з`ясувавши у достатньому обсязі обставини справи, наклав арешт на нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , тим самим порушивши її гарантоване право на володіння та вільне розпорядження таким майном. Апеляційний суд, порушуючи вимоги матеріального та процесуального права, не перевірив у повному обсязі доводи апеляційної скарги, не взяв до уваги дійсні, встановлені обставини справи, не дослідив матеріали справи, в результаті чого виніс незаконне та необґрунтоване рішення. 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Судами встановлено, що згідно інформації з Єдиного реєстру боржників                          від 04 лютого 2021 року ОСОБА_3 є боржником у виконавчих провадженнях №№ 61215356, 62033714, 62034109.
З Інформації, сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості», витяг                   № 5002351750144, інформаційна довідка № 93583409 від 17 січня 2021 року, видно, що за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею                 383,5 кв. м, житловою площею 93,7 кв. м.
Відповідно до частини першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною третьою статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі            № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що між сторонами існує спір щодо стягнення боргу за договором позики в розмірі        4 245 455,20 грн, дійшов правильного висновку про накладення арешту на будинок з господарськими будівлями і спорудами, що належить ОСОБА_1 на праві власності, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Вжиті судом заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а тому накладення арешту на нерухоме майно до ухвалення рішення у справі не порушує законні права та інтереси власника. Тобто, ОСОБА_1 лише тимчасово позбавлена можливості відчуження спірного нерухомого майна, при цьому вона не обмежена в реалізації своїх прав як власника на володіння і користування цим майном.
Висновки судів попередніх інстанцій щодо співмірності застосованого заходу забезпечення позову узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі                      № 381/4019/18.
Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.
Враховуючи викладене, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановлені з додержанням норм права, підстави для їх скасування відсутні.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 24 лютого 2021 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 22 липня 2021 року.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, 
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Осіпов Сергій Миколайович, на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 24 лютого 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу, за договором позики, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                                        Є. В. Коротенко
            
                                                                                                                        М. Ю. Тітов