Справа № 464/3279/19                                Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В. 
Провадження № 22-ц/811/1551/21                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:41

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.
секретаря: Симець В.І. 

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргоюАкціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11 березня 2021 року, -
ВСТАНОВИВ:

у червні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24 вересня 2010 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Стверджує, що підпис відповідача у анкеті-заяві підтверджує його згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua) складають між ним та банком кредитний договір. Зазначає, що підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Вказує, що банк виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому договором. Вважає, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за умовами кредитного договору, внаслідок чого станом на 30 квітня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 124 835,11 грн., яка складається з:
-заборгованості за кредитом у розмірі 2481,02 грн.; 
-заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 111 133.37 грн.;
-заборгованості за пенею та комісією в розмірі 4800 грн.;
-заборгованості за штрафами відповідно до п. 2.1.1.7.6. «Умовами та правилами надання банківських послуг» в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 5920.72 грн. (процентна складова). 
З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.09.2010 року у розмірі 124 835.11 грн. та судовий збір у розмірі 1921 грн.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 11 березня 2021 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 24 вересня 2010 року у розмірі 2 481.02 грн.
Відмовлено в частині позовних вимог про стягнення процентів, пені, комісії, та штрафів в розмірі 122 354,09 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 38,23 грн. судового збору. 
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Апелянт стверджує, що відповідач, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами, отже, приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», а відсутність підпису відповідача на відповідних «Умовах та правилах надання банківських послуг» та «Тарифах Банку» не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Зазначає, що саме по собі посилання на неознайомлення з «Умовами та правилами надання банківських послуг» не може бути підставою для визнання неукладеним кредитного договору. Вказує, що разом з анкетою-заявою від 24.09.2010 року відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій визначена базова відсоткова ставка за користування кредитом, яка становить 3 % на місяць та нараховується на залишок не простроченої заборгованості з розрахунку 360 днів в році, визначений порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості та вказані штрафи за порушення строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, відтак були досягнуті усі істотні умови кредитного договору. Вважає, що факт видачі кредитної картки, отримання кредитних коштів та користування ними відповідачем, а також часткове виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором підтверджується випискою по рахунку. Звертає увагу, що законом заборонено надання безпроцентних кредитів, за винятком передбачених законом випадків, відтак боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наголошує, що позичальник не ставив під сумнів розумність та справедливість умов договору, не звертався до банку за фактом неправильного нарахування відсотків, що, на думку апелянта, свідчить, про те, що він знав про розмір процентних ставок і погодився з ними. З наведених підстав просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 квітня 2021 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11 березня 2021 року вирішено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки текст постанови складено 02 вересня 2021 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначено на 30 серпня 2021 року, датою ухвалення постанови є саме 02 вересня 2021 року.
З апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11 березня 2021 року оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів, пені, комісії та штрафів в розмірі 122354.09 грн., а відтак законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в частині інших вимог, судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за користування кредитом, пені, комісії та штрафів в розмірі 122 354,09 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в цій частині безпідставні, оскільки в анкеті-заяві відсутні домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, а також не погоджено стягнення комісії, пені та штрафів у разі невиконання умов кредитного договору, надані банком витяги з «Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» та «Тарифів Банку» не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, оскільки відсутні докази їх погодження сторонами, такі повністю залежать від волевиявлення однієї сторони, а саме банку, який міг вносити до них відповідні зміни та долучити до позовної заяви ту редакцію «Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» та «Тарифів Банку», яка найбільш сприятлива для нього, а долучена довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, «30 днів пільгового періоду» є нечитабельною, відтак неможливо встановити зазначену в ній інформацію, тому вона не може визнаватися належним та допустимим доказом.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно зі ст. 634 ЦК Українидоговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В матеріалах справи міститься копія анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку» з підписом ОСОБА_1 із зазначенням його анкетних даних (а.с. 9).
Відповідач анкеті-заяві підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua? складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Ствердив, що ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами. Також підтвердив, що ознайомлений та згоден з «Умовами та правилами надання банківських послуг».
На виконання умов договору банк видав відповідачу наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 від 22.09.2010 року з терміном дії до 08/14 та № НОМЕР_2 від 16.10.2014 року з терміном дії до 01/18.
Випискою по рахунку підтверджується, що ОСОБА_1 отримав та використовував кредитні кошти, розраховувався кредитними карточками при здійсненні покупок, а також погашав заборгованість за кредитним договором, що свідчить про дії, спрямовані на виконання умов кредитного договору.
З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 24.09.2010 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 30.04.2019 року вбачається, що така становить 124835,11 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 2481,02 грн.; заборгованості за процентами, в тому числі, за несплаченими процентами на прострочену заборгованість в розмірі 111133,37 грн., заборгованості за нарахованою комісією в розмірі 4800 грн. та заборгованості за штрафами у розмірі 6420,72 грн. (а.с. 5-8).
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк просив, крім заборгованості за тілом кредиту, стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом, пенею, комісією та штрафами.
Довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 24.09.2010 року, підписаною ОСОБА_1 , визначено базову ставку кредитування у розмірі 3% в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році, що становить 36% річних (а.с. 137).
Разом з тим, з розрахунку заборгованості вбачається, що з 01 квітня 2015 року банком збільшена базова ставка для нарахування відсотків за користування кредитними коштами до 42 % річних, однак матеріали справи не містять доказів погодження збільшення базової ставки з позичальником.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилався на витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» та витяг з «Тарифів Банку» як невід`ємні частини кредитного договору.
У витягу з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» передбачено, що банк має право на зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків в односторонньому порядку. 
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим витягом з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» та витягом з «Тарифів Банку» відповідач ознайомився та погодилася з ними, а також те, що вказані документи станом на 14.10.2010 року містили умови, зазначені в цих документах, що додані банком до позовної заяви.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин надані банком витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» та витяг з «Тарифів Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вимога про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом підлягає до часткового задоволення в розмірі 744,42 грн., нарахованих до 01.04.2015 року за базовою ставкою у розмірі 36% річних, оскільки саме така ставка була погоджена сторонами договору.
Сторони договору у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 24.09.2010 року передбачили пеню за несвоєчасне погашення заборгованості та штраф за порушення строків платежів за кожним із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів.
Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Позовні вимоги про стягнення пені та комісії не підлягають до задоволення, оскільки їх розмір та порядок нарахування визначається витягом з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» та витягом з «Тарифів Банку», які не можуть бути складовою частиною кредитного договору № б/н від 24.09.2010 року, так як не узгодженні та не підписані сторонами договору. 
Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 24.09.2010 року, підписаною сторонами, передбачено штраф за порушення строків платежів за кожним із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів у розмірі 500 грн. + 5% від ціни позову. Оскільки 5% від суми заборгованості за кредитним договором, враховуючи відсотки за користування кредитом, становить 161,27 грн. (5% від 3225,44 грн.), то позовна вимога в цій частині підлягає до часткового задоволення в розмірі 661,27 грн. (500 грн. + 161,27 грн. = 661,27 грн.). 
З врахуванням вищенаведеного, зважаючи на те, що відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у нього заборгованості по погашенню кредиту, враховуючи те, що у відповідача склалася заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 744,42 грн., заборгованість за штрафами у розмірі 661,27 грн., колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 744,42 грн. та заборгованість за штрафами у розмірі 661,27 грн., а всього – 1405,69 грн. та відмовити в задоволенні решти позовних вимог.
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» та стягнення на його користь 1405,69 грн., то на підставі п. 13 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають стягненню, слід змінити та стягнути з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 59.74 грн. судового збору за подання позову та 32.48 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381- 384 ЦПК України, суд,, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»– задовольнити частково.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11 березня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з  ОСОБА_1 процентів, пені, комісії та штрафів в розмірі 122354.09 грн.  – скасувати та ухвалити в цій частині вимог постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом та штрафами задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за відсотками за користування кредитом та штраф за кредитним договором б/н від 24.09.2010 року в розмірі 1405.69 грн.
Рішення суду в частині стягнення судових витрат – змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 59.74 грн. судового збору за подання позову та 32.48 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
В решті рішення суду – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Постанова складена 02.09.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М. 

Мельничук О.Я.