Апеляційне провадження № 22-ц/824/7702/2021

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
1 вересня 2021 року                                                                                   м. Київ
Унікальний номер 372/1976/20
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів:  Вербової І.М., Головачова Я.В.  за участю секретаря судового засідання Ткаченко Ю.М.,
сторони справи:
позивач -                               ОСОБА_1 ,
відповідач -                           ОСОБА_2 ,
            розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 ,
на заочного рішення Обухівського районного суду Київської областівід 5 жовтня 2020року, ухваленого  в приміщенні  суду під головуванням судді Потабенко Л.В., -
 
ВСТАНОВИВ:
 
            У червні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем не перебувала в зареєстрованому шлюбі, але проживали однією сім`єю. 
За час спільного проживання у них народилось троє малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають з нею та знаходиться на її утриманні. 
Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання малолітніх дітей, є працездатною особою, інших дітей на утриманні не має та аліментними зобов`язаннями не обтяжений.
З огляду на викладене  просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей до їх повноліття в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня звернення до суду з позовною заявою до досягнення дітьми повноліття.
Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 5 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 23.06.2020 до досягнення дітьми повноліття.
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за 1 місяць.
  Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 11 лютого 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 5 жовтня 2020 року залишено без задоволення.
Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду змінити стягнувши аліменти на утримання дітей  в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 01.11.2020 року і до досягнення дітьми повноліття.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального законодавства розглянув справу у його відсутність, належним чином не повідомивши його про день, час та місце розгляду позовної заяви.
До грудня 2019 року він придбавав дітям речі та продукти, які вказувала позивач. А з грудня 2019 року між сторонами було погоджено місячну суму витрат на дітей, що підтверджується роздруківкою переписки між сторонами, і така сума на місяць складала більше 8000,00 грн.
До вказаної домовленості сторони дійшли таким чином, в натуральній формі, оскільки йому стало відомо, що у травні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» відносно позивача ініційовано судове провадження за результатом якого 10.08.2020 ухвалено судове рішення про стягнення з останньої 61 895,62 грн заборгованості. З огляду на що, він був занепокоєний тим, що грошові кошти отримані позивачем, як аліменти, могли бути використані нею не за призначенням, зокрема, в рахунок оплати заборгованості за кредитними зобов`язаннями.
До того ж в 2018 року він став потерпілим у ДТП, після чого потребує систематичного обстеження, нагляду лікарів, лікування та санаторно-курортного лікування, що становить більше 42 000,00 грн на рік. А у разі якщо він не виконуватиме рекомендації лікарів, то його стан здоров`я стрімко погіршиться і він має ризик повної втрати працездатності, що унеможливить надання будь-якої допомоги своїм дітям. 
На момент звернення позивача до суду, він добровільно допомагав дітям, а тому були відсутні підстави для стягнення аліментів з червня 2020 року.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав в ній викладених, просив рішення суду змінити.
Позивач ОСОБА_1 належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася. 
Апеляційний суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.
Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.
За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.
Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.
За таких обставин, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності нез'явившихся учасників справи.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно із статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей.
Згідно із частиною 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За умовами частин 1 та 2 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини
Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, за час спільного проживання без реєстрації шлюбу у сторін по справі народилось троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження ( а.с. 3-5).
Згідно довідки виданої Старобезрадичівською сільською радою № 280/02-33/02-10 від 16.06.2020 року неповнолітні діти сторін проживають з матір`ю.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з їх доведеності, оскільки троє синів сторін проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 є їх батьком та на нього покладено однаковий із позивачкою обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення їх спільних дітей, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого права не досягнуто, тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання їх спільних синів.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Однак указані положення закону не свідчать про необхідність обмеження розміру аліментів, які присуджуються для сплати платником аліментів, мінімальним рекомендованим розміром аліментів.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частини 5 статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Аналогічно, позивачка має право заявляти вимоги про стягнення аліментів у розмірі на трьох дітей однієї другої заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину у порядку позовного провадження.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги про наявність підстав для часткового задоволення вимог у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку замість 1/2 частини заробітку відповідача, колегія апеляційного суду вважає їх необґрунтованими та недоведеними.
Відповідач не заперечує обставини окремого проживання із позивачкою та синами, які проживають з матір`ю, а відтак і підстав звернення позивачки про стягнення аліментів.
У доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що 1/2 частина його заробітку значно перевищить розмір встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, однак законом відповідна обставина як підстава для зменшення присудженого розміру аліментів не передбачена.
Не можна також погодитись із доводами апеляційної скарги про те, що розмір аліментів, який значно перевищує розмір прожиткового мінімуму на дитину стане способом збагачення позивачки, оскільки такі обставини не підтверджені доказами та носять характер припущень, що не може бути враховано судом.
У разі доведення відповідачем нецільового витрачання аліментів,  він, як платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України у порядку, передбаченому статтею 186 СК України порядку.
Відповідачем не наведено інших обставин, які згідно із статтею 182 СК України мають значення для встановлення меншого розміру аліментів, зокрема, що після сплати всіх обов`язкових платежів та аліментів розмір його доходу буде меншим ніж прожитковий мінімум для працездатних осіб, а відтак неспроможність його виплачувати аліменти у встановленому розмірі; наявність інших осіб, які перебувають на його утриманні, тощо.
Посилання на виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_2 із зазначенням в ній рекомендацій лікаря, не можуть слугувати підставою для зміни рішення. Доказів його непрацездатності відповідачем до суду не надано.
Доводи відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з нього аліментів за період з початку червня 2020 року, коли він надавав дітям матеріальну допомогу, не можуть бути підставою для скасування судового рішення у вказаній частині, оскільки відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, яким у цій справі є 23 червня 2020 року.
Аліменти присуджуються судом до досягнення дитиною повноліття, є періодичними і повинні сплачуватись платником аліментів щомісяця.
Не можуть бути також визнані обґрунтованими доводи апеляційної скарги про участь відповідача в утриманні синів шляхом купівлі продуктів і речей в натуральній формі, як підстава для  зміни оскаржуваного судового рішення, оскільки між сторонами домовленість про розмір аліментів не була досягнута, продукти і речі купувались та передавались синам не постійно, та відповідачем указані покупки здійснювалися на власний розсуд.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія апеляційного суду дійшла висновку, що вони не спростовують викладених у рішенні суду першої інстанції висновків.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
П О С Т А Н О В И В :
            Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 5 жовтня 2020 року залишити без змін.
            Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
            Повний текст постанови складено 06 вересня 2021 року.
 
Суддя-доповідач:                                                           
 
Судді: