ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

05 липня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/4/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Іванов І.В.

за участю представників учасників справи:
від Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ – не з`явився;
від Міського комунального товариства “Одеська теплоелектроцентраль № 2”, м. Теплодар Одеської області – не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ
на рішення Господарського суду Одеської області від 15.04.2021 року, м. Одеса, суддя Мостепаненко Ю.І., повний текст складено та підписано 16.04.2021 року 
у справі № 916/4/21
за позовом Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ
до відповідача Міського комунального товариства “Одеська теплоелектроцентраль № 2”, м.Теплодар Одеської області
про стягнення 1 037 843,96 грн.,-
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У січні 2021 року Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Міського комунального товариства “Одеська теплоелектроцентраль №2”, м. Теплодар Одеської області, в якій просило стягнути з Міського комунального товариства “Одеська теплоелектроцентраль № 2”, м. Теплодар Одеської області на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ борг у загальній сумі 1 037 843,96 грн., у тому числі: 784 933,90 грн. – основної заборгованості, 160 959,14 грн. – пені, 42 290,76 грн. – 3% річних, 49 027,12 грн. – інфляційних витрат та 633,04 грн. – збитків, а також суму судових витрат. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором постачання природного газу № 7009/18-КП-23 від 09.10.2018 року в частині неповної та несвоєчасної оплати вартості поставленого позивачем природного газу, що і стало підставою для нарахування штрафних санкцій та інфляційних втрат.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.04.2021 року у справі №916/4/21 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Міського комунального товариства “Одеська теплоелектроцентраль № 2”, м. Теплодар Одеської області на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ 720  000,00 грн. – основної заборгованості, 16  096,00 грн. – пені, 42  290,76 грн. – 3% річних, 49  027,12 грн. – інфляційних витрат,  633,04 грн. – збитків та 15  567, 68 грн. – витрат по сплаті судового збору; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; провадження у справі № 916/4/21 за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до Міського комунального товариства “Одеська теплоелектроцентраль № 2”, м. Теплодар Одеської області в частині вимог про стягнення суми основної заборгованості в розмірі 64 933,90 грн. – закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору.
Судове рішення мотивоване тим, що у зв`язку з неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором постачання природного газу №7009/18-КП-23 від 09.10.2018 року у відповідача виникла перед відповідачем заборгованість, на яку позивачем правомірно було нараховано до стягнення з відповідача пеню, збитки, 3% річних та інфляційні втрати. Разом з тим, місцевий господарський дійшов до висновку про наявність підстав для частково задоволення клопотання відповідача, викладеного у відзиві на позовну заяву, та зменшення загальної суми заявленої до стягнення пені на 90 %, тобто, з 160 959,14 грн.  до 16  096,00 грн., з огляду необхідність дотримання збалансованості інтересів обох сторін, специфіку господарської діяльності відповідача, яка пов`язана з постачання теплової енергії споживачам, зокрема, протягом опалювального сезону та низьку платоспроможність значної кількості споживачів теплової енергії.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, доводи та заперечення інших учасників справи.

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду Одеської області від 15.04.2021 року у справі № 916/4/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 144  863,14 грн. скасувати; прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» щодо стягнення пені у сумі 144  863,14 грн., у задоволенні яких було відмовлено, задовольнити; судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зауважив, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені у сумі 144  863,14 грн. прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в цій частині.
Так, скаржник наголошує, що укладаючи з позивачем договір постачання природного газу, відповідач взяв на себе зобов`язання у разі прострочення виконання умов договору нести відповідальність у вигляді пені у розмірі визначеному цим договором, отже, як наслідок, за прострочення виконання умов договору настає відповідальність визначена умовами договору (п.8.2) договору, зокрема сплата неустойки.
Також із посиланням на ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України скаржник зазначає, що єдиною підставою звільнення від господарсько -правової відповідальності є дія непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин, що унеможливили належне виконання зобов`язання. за даних умов здійснення господарської діяльності. Не є підставами звільнення від відповідальності, зокрема, обставинами, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів. Господарський кодекс України у імперативному порядку встановлює, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодовувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами (ч. 1 ст. 229 Господарського кодексу України). Тобто боржник не звільняється від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за будь-яких обставин. Виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів.
Скаржник зазначає, що у відповідності до ст. 233 Господарського кодексу України і ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Зі змісту наведених норм випливає, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги майновий стан сторін і оцінити співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, врахував інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства також мають значення для вирішення питання про зменшення пені. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен врахувати інтереси обох сторін, дослідити належні докази в обґрунтування наведеного відповідачем згідно ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, відповідач до матеріалів справи не надав жодних належних доказів, які б підтверджували неспроможність відповідача виконати взяті на себе зобов`язання.
Разом з тим, як стверджує скаржник, зменшуючи розмір пені майже на 90 %, суд таким чином хоче ототожнити зменшення розміру пені з повним звільненням боржника від відповідальності за порушення зобов`язання (ст. 218 Господарського кодексу України), тоді як зі змісту ст. 233 Господарського кодексу України, яка регулює зменшення розміру штрафних санкцій, чітко вбачається, що зменшення судом розміру стягуваної пені є проявом обмеження відповідальності боржника, але аж ніяк не звільненням його від відповідальності. Зменшення розміру пені майже на 90% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін. Зменшення судом розміру пені спричинить позивачу додаткові втрати та дозволить відповідачу і у подальшому безкарно порушувати договірні умови.
З огляду на наведене, беручи до уваги ті обставини, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, на думку скаржника, суд не надав належної уваги ступеню виконання зобов`язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що призвело до порушення ст. 233 Господарського кодексу України ст. 525, 526, 551, 599, 625 Цивільного кодексу України.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 15.04.2021 року у справі № 916/4/21, справу призначено до судового розгляду.
16.06.2021 року поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Міське комунальне товариство “Одеська теплоелектроцентраль № 2”, м. Теплодар Одеської області просила суд апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 15.04.2021 року у справі № 916/4/21 – без змін. Судовою колегією відзив було долучено до матеріалів справи.
У відзиві відповідач зауважив, що він не вбачає в рішенні суду першої інстанції порушення норми ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки своїм рішенням суд не звільнив відповідача від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а лише зменшив розмір санкцій у відповідності до ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України. Крім того, зменшення розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню, є правом суду, яке не залежить від результатів досудового врегулювання спору та згоди сторони-кредитора на таке зниження. Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.
Що стосується відсутності оцінки судом першої інстанції співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій з розміром збитків кредитора, то відповідач зазначив, що матеріали справи не містять доказів, які свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення господарської діяльності чи завдання позивачу збитків у розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України. Більше того, вимоги про стягнення збитків у розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України позивачем взагалі не заявлялись. Позивач лише заявляв про стягнення спеціального виду збитків, передбаченого договором постачання природного газу.
Також відповідач просив суд апеляційної інстанції звернути увагу та врахувати рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013, у мотивувальній частині якого викладена наступна позиція: «Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та д:жерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.»
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року прийнято апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 15.04.2021 року у справі № 916/4/21 до свого провадження колегією суддів у новому складі – головуючий суддя Діброва Г.І., судді Ярош А.І., Принцевська Н.М.
В судове засідання належним чином уповноважений представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи звіти про відправку поштової кореспонденції електронним зв`язком про отримання ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття та призначення справи до розгляду.
Представник позивача в судове засідання також не з`явився, надавши до Південно-західного апеляційного господарського суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ за вх. №2107/21/Д3, яке судовою колегією розглянуто та задоволено.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З урахуванням викладеного, та враховуючи те, що судом апеляційної інстанції було створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, явка сторін до суду ухвалами не визнавалася обов`язковою, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, строк розгляду справи добігає кінця, учасники справи мали можливість подати всі необхідні клопотання та заяви, висловити свої позиції щодо суті спору та вимог і доводів апеляційної скарги, при умові задоволення клопотання скаржника про розгляду справи без його участі, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 15.04.2021 року у справі № 916/4/21 в оскаржуваній частині є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

09.10.2018 року між Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (змінено назву на Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”)   (постачальник) та Міським комунальним підприємством “Одеська теплоелектроцентраль № 2” (споживач) було укладено договір №7009/18-КП-23 постачання природного газу, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.
Згідно з п. 1.2 договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.
У відповідності до п. 1.4 договору за цим договором постачається імпортований газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” на митну територію України).
Відповідно до п. 2.1 договору, постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2018 року по 17 жовтня 2018 року (включно) природний газ орієнтованим обсягом до 1,12 тис.куб.метрів.
Згідно п. 2.4 договору, допускається відхилення споживання обсягу природного газу протягом відповідного періоду постачання газу в розмірі +/- 5 відсотків від підтвердженого постачальником планового обсягу (номінацій) без узгодження сторін. Підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу, відповідно до п.3.7 цього договору, вважається узгодженням сторонами загального обсягу переданого газу у відповідному періоді постачання газу.
Розподіл (транспортування) природного газу за цим договором здійснює оператор газорозподільних мереж (газотранспортної системи), а саме: ПАТ „Одесагаз”, з яким споживач уклав відповідний договір (п. 2.6 договору).
Відповідно до п. 3.1 договору,   постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” на митну територію України) - у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі природного газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживачі несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.                                                           
Згідно п. 3.7 договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.
Відповідно до п. 3.8 договору, споживач зобов`язується подати не пізніше 22 жовтня 2018 року постачальнику: довідку за підписом уповноваженої особи про загальний обсяг використання споживачем природного газу в період з 01 жовтня 2018 року по 17 жовтня (включно) з детальною розбивки загальної кількості природного газу, зазначеної в довідці, за категоріями використання (у тому числі згідно з цим договором); підписані споживачем два примірника акта приймання-передачі природного газу в період з 01 жовтня 2018 року по 17 жовтня 2018 року (включно) згідно з цим договором його фактична ціна та вартість; Виключно споживач несе відповідальність за достовірність обсягів зазначеними у довідці та акті приймання-передачі природного газу.
Постачальник не пізніше 26 жовтня 2018 року повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта (п. 3.9 договору).
Відповідно до п. 5.1 договору, ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором встановлюється Положенням. На дату укладання договору ціна на природний газ становить 4 942 грн. за 1000 куб.м. (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До зазначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін.
Ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором на дату його укладання становить 7 907,20 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ)-20%. Усього до сплати разом з податок на додану вартість – 9 488,64 грн. (п. 5.2 договору).
Згідно п. 6.1 договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Відповідно до п. 6.3 договору, оплата за природний здійснюється таким чином: 1)споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюється дія ст. 19-1 Закону України „Про теплопостачання”; 2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу; 3) з поточного рахунку споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача   станом на 30 вересня 2015 року не поширювалась дія ст. 191  Закону України „Про теплопостачання” в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання; 4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором; 5)оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.
Згідно п. 6.5 договору, звірка розрахунків та/або фактичного обсягу використання природного газу здійснюється сторонами протягом десяти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою на підставі відомостей про фактичну оплату вартості використаного природного газу споживачем та актів його приймання-передачі.
Згідно   п. 7.2.6 договору, встановлено обов`язок споживача, зокрема, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.
Відповідно до п 8.2. договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
Згідно п. 12.1 договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2018 року до 17 жовтня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення.
До договору постачання природного газу № 7009/18-КП-23 від 26.10.2018 року між Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (змінено назву на Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”)   (постачальник) та Міським комунальним підприємством “Одеська теплоелектроцентраль № 2” (споживач) було укладено додаткові угоди : № 1 від 26.10.2018 року, № 2 від 29.10.2018 року; № 3 від 06.11.2018 року, відповідно до яких   вносились зміни в договір постачання природного газу, зокрема, в фізико-хімічні показники газу, порядку та умов передачі природнього газу, а також зазначеними додатковими угодами сторони продовжили строк дії договору до 30 листопада 2018 року.
28.11.2018 року між Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (змінено назву на Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”)   (постачальник) та Міським комунальним підприємством “Одеська теплоелектроцентраль № 2” (споживач) було укладено додаткову угоду № 4 відповідно до якої внесено зміни до розділу 1-12 договору   природного газу №7009/18-КП-23 від 09.10.2018 року.
Відповідно до 1.2. додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року  природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.
Згідно п. 2.1 додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року, постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року (включно) природний газ   в кількості 386,117 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м):   листопад 2018 року – 57,907, грудень 2018 року – 77,380, січень 2019 року – 68,955, лютий 2019 року – 102,136, березень 2019 року – 77,529, квітень 2019 року – 2,21.
Розподіл (транспортування) природного газу за цим договором здійснює оператор газорозподільних мереж (газотранспортної системи), а саме: ПАТ „Одесагаз”, з яким споживач уклав відповідний договір (п. 2.6 додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року).
За умовами п. 3.1 додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року, постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі: природного газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи; імпортованого природного газу - у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.                    
Постачання природного газу за цим договором здійснюється постачальником виключно за умови підтвердження споживачу номінації в порядку, передбаченому Кодексом ГТС, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493, в редакції, яка діяла станом на 27.07.2018 року (п. 3.2.1 додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року).
Відповідно до п. 3.3 додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року, постачання (підтвердження споживачу номінації відповідно до п. 3.2.1 або включення споживача до реєстру споживачів Постачальника відповідно до п. 3.2.2) та використання (відбір) природного газу за цим Договором здійснюється виключно за умови дотримання споживачем вимог п. 11 Положення та відсутності реєстрації споживача в реєстрі будь-якого іншого постачальника природного газу.
Приймання – передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.8 додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року)
Згідно п. 3.8.1 додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року, споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає той обсяг, який був фактично використаний Споживачем у відповідному розрахунковому періоді для потреб, зазначених в п. 1.2 цього договору.
Відповідно п. 3.8.2 додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року, споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані Споживачем в той період (періоди), коли Споживач був включений до Реєстру Постачальника, що підтверджується Споживачем в акті приймання-передачі газу.
Згідно п. 3.9 додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року, споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику:
- завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором ГРМ (ГТС) (п. 3.9.1 додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року);
- інформацію за підписом уповноваженої особи споживача стосовно: 1) фактично використаних у відповідному розрахунковому періоді обсягів природного газу (відповідно до п. 3.8.1 договору), з розбивкою цих обсягів природного газу за категоріями використання газу (у тому числі згідно з цим договором). Цю розбивку Споживач розраховує самостійно, несе повну відповідальність за достовірність наданої інформації. Зазначена інформація не підлягає перевірці з боку Постачальника і приймається Постачальником як підтвердження фактично використаних Споживачем обсягів газу в разрахунковому періоді; 2) обсягів природного газу, використаних виключно в періоді (періодах) розрахункового періоду, коли він був включений до Реєстру споживачів Постачальника (відповідно до п. 3.8.2 цього договору), з розбивкою цих обсягів природного газу, за категоріями використання газу (у тому числі згідно з цим договором). Цю розбивку Споживач розраховує самостійно, несе повну відповідальність за достовірність наданої інформації. Зазначена інформація не підлягає перевірці з боку Постачальника і приймається Постачальником як підтвердження фактично використаних Споживачем обсягів газу в разрахунковому періоді (п. 3.9.2 додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року)
- підписані споживачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного у розрахунковому періоді природного газу згідно з цим договором і з урахуванням п. 3.8 цього договору, його фактична ціна та вартість (п. 3.9.3 додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року).
Відповідно до п. 3.11 додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року, споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання - передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді.
Якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 цього договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7 цього договору. При цьому, розмір збитків визначається наступним чином:якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період; якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою: В = (Vф - Vп) х Ц х К, де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений Постачальником Споживачу протягом розрахункового періоду за цим Договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу; Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в пункті 2.1. цього договору; Ц - ціна природного газу за цим договором; К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5. (п. 3.13 додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року).
Згідно п. 4.2 додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року, ціна за 1000 куб.м. газу становить 6 235,51 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) – 20%. Усього разом з податком на додану вартість – 7 482,61 грн.
Відповідно до п. 5.3   додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року, сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється таким чином:   1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі, коли на позивача поширюється вимога підпункту 2) п. 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом; 2) в будь-якому випадку споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 5.1 цього договору; 3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача не поширюється вимоги підпункту 2) п. 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом. Кошти, які надійшли від споживача на рахунок із спеціальним режимом використання, відкритий в установі уповноважених банків, зараховується як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором; 4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно, з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата, за умови відсутності заборгованості за цим договором;   5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.
Пунктом 5.5 додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року,   передбачено, що звірка розрахунків та/або фактичного обсягу використання природного газу здійснюється сторонами протягом десяти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою на підставі відомостей про фактичну оплату вартості використаного природного газу споживачем та актів його приймання-передачі.
Згідно п. 5.7 додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року, відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 цього договору, здійснюється наступним чином: постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив п. 3.9 цього договору та не надав акт приймання-передачі, використання вузлів відповідних періодів приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених пунктом 2.1 цього договору, розраховує збитки відповідно до пп. 3.13.1 або 3.13.2 п. 3.13 цього договору; постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків; споживач протягом 20 робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії. У разі, якщо протягом зазначеного періоду споживач не відшкодував (не повністю відшкодував) постачальнику збитки, споживач несе відповідальність перед постачальником на загальних умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України.
Відповідно до   пп. 6 п. 6.2 додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року, споживач зобов`язаний прийняти газ в кількості, зазначеній в п. 2.1 даного договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.
Споживач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до п. 3.13 цього договору (п. 6.2.8 додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року).
Згідно п.п. 7.1, 7.2 додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року,   за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством і цим договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно п.п. 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної обліковій ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
За умовами п. 11.1 додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року, договір набирає чинності з дати підписання   уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення.
Крім того, до договору постачання природного газу № 7009/18-ТЕ-23 між Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (змінено назву на Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”)   (постачальник) та Міським комунальним підприємством “Одеська теплоелектроцентраль № 2” (споживач) були укладені додаткова угода № 5 від 20.03.2019 року, додаткова угода № 6 від 20.03.2019 року, додаткова угода № 7 від 26.03.2019 року про перейменування ПАТ НАК "Нафтогаз України" (Постачальника) на АТ НАК "Нафтогаз України"; додаткова угода № 8 від 15.04.2019 року.
На виконання умов договору, позивач в період з листопада   2018 року   по березень   2019 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 1  498 729,79 грн., на підтвердження чого між сторонами у справі було складено акти приймання-передачі природного газу: від 30.11.2018 року за листопад 2018 року (спожитий обсяг газу – 15,985 м.куб.) на суму 119 609,56 грн.; від 31.12.2018 року за грудень 2018 року (спожитий обсяг газу – 47,134 м.куб.) на суму 352 685,44 грн.; від 31.01.2019 року за січень 2019 року (спожитий обсяг газу – 72,324 м.куб.) на суму 541 172,44 грн.; від 28.02.2019 року за лютий 2019 року (спожитий обсяг газу – 57,619 м.куб.)   на суму 431 140,62 грн.; від 31.03.2019 року за березень 2019 року (спожитий обсяг газу – 7,233 м.куб.)   на суму 54 121,73 грн.
Зазначені акти підписано сторонами та скріплено печатками останніх.
При цьому, відповідач за отриманий протягом листопада   2018р.   - березня   2019р. природний газ розрахувався лише частково та з порушенням строків оплати на загальну суму 713 795,89 грн., на підтвердження чого позивачем надано виписку   по операціях Міського комунального товариства “Одеська теплоелектроцентраль № 2” за загальний період з 01.10.2018 року по 31.10.2020 року.   
17.05.2019 року, враховуючи, що відповідачем у березні 2019 було спожито менший обсяг природного газу ніж погоджений, позивачем на адресу відповідача було надіслано акт претензію № 26-1401-19   щодо необхідності сплати суми збитків у розмірі 7 453,58 грн., нарахованої на підставі п.п. 3.13., 5.7 договору.
23.12.2019 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист № 26/5-4870-19 про перерахунок згідно акту – претензії № 26-1401-19 від 17.05.2019 року, в якому повідомлено про необхідність оплати суми збитків у розмірі 633,04 грн., перерахованої   на підставі п. 1 розділу VI   Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2496.
Несплата вказаних коштів стала підставою для звернення позивача з позовною заявою про стягнення з відповідача 784 933,90 грн. – основної заборгованості, 160 959,14 грн. – пені, 42 290,76 грн. – 3 % річних, 49 027,12 грн. – інфляційних витрат та 633,04 грн. – збитків.
При цьому, під час розгляду справи, відповідачем було частково сплачено позивачу суму основної заборгованості в розмірі 64 933,90 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 271 від 14.04.2021 року в сумі 14 933,90 грн., із призначенням платежу «погашення заборгованості за природний газ зг.дог. № 7009/18-КП-23 від 09.10.2018р.» та №276 від 15.04.2021року в сумі 50  000,00 грн., із призначенням платежу «погашення заборгованості за природний газ зг.дог. № 7009/18-КП-23 від 09.10.2018р.», з огляду на що у вказаній частині позовних вимог провадження у справі було закрито.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

Скаржником рішення суду першої інстанції фактично оскаржується лише в частині зменшення заявленої до стягнення суми пені та відмови у її стягненні на суму 144  863,14 грн., з огляду на що рішення суду переглядається в апеляційному порядку частково в межах зазначених доводів та вимог, а обставини правомірності стягнення з відповідача суми основної заборгованості, нарахованих позивачем 3 % річних, інфляційних втрат та збитків колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду в апеляційному порядку не переглядаються.
За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у  ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 1  ст. 173 Господарського кодексу України  господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
За змістом ч. 1  ст. 174 Господарського кодексу України  господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Судом першої інстанції було встановлено та сторонами не оспорюється, що на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 1  498 729,79 грн., при цьому відповідачем за отриманий протягом листопада  2018 року - березня  2019 року природний газ розрахувався лише частково та з порушенням строків оплати на загальну суму 778 729,99 грн., чим порушував умови господарського зобов`язання, у зв`язку з чим позивач звернувся до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом, в якому просив стягнути з Міського комунального товариства “Одеська теплоелектроцентраль № 2”, м. Теплодар Одеської області на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ борг у загальній сумі 1 037 843,96 грн., у тому числі: 784 933,90 грн. – основної заборгованості, 160 959,14 грн. – пені, 42 290,76 грн. – 3% річних, 49 027,12 грн. – інфляційних витрат та 633,04 грн. – збитків.
Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).
У розумінні ст. 230 Господарського кодексу України пеня є господарською санкцією у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання.
Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Водночас, у відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Згідно із ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Судом апеляційної інстанції було перевірено здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення пені та встановлено, що позивачем пеня була нарахована вірно, із урахуванням кінцевого терміну оплати, визначеного договором, встановленої договором ставки пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та з урахуванням днів та сум часткових оплат, а також відповідає приписам ст. 230, 231 Господарського кодексу України та ст. 549 Цивільного кодексів України, а також не містить арифметичних помилок, в зв`язку з чим судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про його вірність.
Що стосується часткового задоволення судом першої інстанції клопотання відповідача та зменшення нарахованої позивачем до стягнення пені до 90 % від розрахованої позивачем, а саме, до 16  096,00 грн., судова колегія зазначає наступне.
Судовою колегією перевірено, що відповідач, на підставі норм ст. 233 Господарського кодексу України, звернувся до місцевого господарського суду з клопотанням, яке було викладено у відзиві на позовну заяву, про зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені до 1 грн. 
В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилався на такі обставини:
- визначення державою спеціального режиму проведення взаєморозрахунків, який полягає в автоматичному перерахуванні з рахунків зі спеціальним режимом використання грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами з одного боку, та встановлення заборони проводити розрахунки за спожиту теплову енергію через рахунки, які не мають статусу «зі спеціальним режимом використання», з іншого боку, фактично усунули відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів та виключили можливість розпоряджатися ними на власний розсуд, що в свою чергу, позбавило відповідача можливості впливати на порядок розрахунків та дотримуватися строків розрахунків з позивачем, що і стало причиною утворення заборгованості;
- відсутність вини Міського комунального товариства “Одеська теплоелектроцентраль № 2”, м. Теплодар Одеської області у несвоєчасності та неповноті розрахунків за природний газ; 
- критичний  фінансовий стан Міського комунального товариства “Одеська теплоелектроцентраль № 2”, м. Теплодар Одеської області, про що свідчить його збитковість, яка підтверджується звітністю підприємства;
- відсутність доказів виникнення у позивача збитків (у розумінні ст. 224, 225 Господарського кодексу України) внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором;
- примусове стягнення штрафних санкцій спричиняє вилучення влучення з господарського обороту відповідача грошових коштів, що позбавляє можливості закупівлі нових обсягів природного газу для виробництва теплової енергії для споживачів, а також позбавить можливості проводити розрахунки за природний газ у поточному році, здійснювати роботи щодо забезпечення безаварійного та безперебійного теплопостачання, підтримки мережі у працездатному стані, що може призвести до зриву опалювального сезону. 
На підтвердження вказаних обставин відповідачем було надано до суду копії фінансових звітів Міського комунального товариства “Одеська теплоелектроцентраль № 2”, м. Теплодар Одеської області станом на 31.12.2017 року, 31.12.2018 року, 31.12.2019 року 30.09.2020 року, копію листа Філії Одеського обласного управління АТ «Ощадний банк України» від 30.09.2016 року на підтвердження факту відкриття відповідачем рахків із спеціальним режимом використання, витяги з даними про місячні нормативи перерахування коштів за грудень 2018 року – грудень 2019 року.
Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
При цьому, право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.
Аналіз приписів ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 78, ч. 1 с. 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013.
Зі змісту наведених норм випливає, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є суб`єктивним правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 року у справі № 904/4685/18, від 21.11.2019 року у справі № 916/553/19, від 22.11.2019 року у справі № 922/937/19, від 13.01.2020 року у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 року у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 року у справі №910/1175/19, від 20.08.2020 року у справі № 904/3546/19).
Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 року у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 року у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 року у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 року у справі № 902/855/18.
Таким чином, суд, досліджуючи питання щодо зменшення пені, повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів обох сторін, а не лише відповідача.
Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити і з того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.
Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.
Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.
При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. 73, 74, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив під час вирішення позову.
Наведені норми зобов`язують суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, необхідних для правильного вирішення спору, на основі вичерпних і підтверджених висновків.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суду у постанові від 27.01.2020 року у справі № 916/469/19.
Так, задовольняючи клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, суд першої інстанції виходив з таких обставин:
- державою визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ відповідно до Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 року, що фактично усувають відповідача від процесу розподілу грошових коштів на свій розсуд та полягають автоматичному перерахуванні уповноваженим банком зі спеціальних рахунків відповідача грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами; 
- специфіка господарської діяльності відповідача пов`язана з постачанням теплової енергії споживачам, зокрема, протягом опалювального сезону;
- через низьку платіжну дисципліну споживачів відповідач має значну дебіторську заборгованість.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, врахувавши ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого природного газу за спірним договором, як в цілому, так і за кожним окремим спірним періодом, а також, приймаючи до уваги поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання,  визнав зазначені обставини винятковими та дійшов вірного висновку про наявність підстав для зменшення належної до стягнення суми пені до 16  096,00 грн., тобто лише на 90 % від заявленого позивачем розміру неустойки, а не до 1 грн., як того просив відповідач.
Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, доказів завдання збитків позивачу з боку відповідача внаслідок несвоєчасного виконання останнім зобов`язань за договором постачання природного газу та інших негативних наслідків матеріали господарської справи не містять.
Проаналізувавши обставини та мотиви, якими керувався суд першої інстанції, задовольняючи клопотання про зменшення заявленої до стягнення пені, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про обґрунтованість такого зменшення судом першої інстанції, враховуючи ще й те, що позовні вимоги позивача перенасичені грошовими вимогами.
Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, про необґрунтоване зменшення судом першої інстанції розміру пені є такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки судом у вирішенні цього питання було досліджено ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні та інші фактори, які вплинули на можливість своєчасної оплати відповідачем вартості поставленого природного газу.
Посилання позивача на те, що суд першої інстанції в порушення ст. 233 Господарського кодексу України, при вирішенні питання щодо зменшення пені не надав оцінку винятковості випадку зменшення пені, з урахуванням інтересів сторін, а лише відповідача, колегією суддів також не приймаються до уваги, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження зазначених скаржником в апеляційній скарзі обставин та факту існування понесених позивачем збитків через несвоєчасність сплати відповідачем коштів по виставленим рахункам.
Судова колегія також не бере до уваги твердження позивача про те, що право на зменшення неустойки (штрафу, пені) виникає у господарського суду виключно за наявності значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків і тільки у разі наявності такого перевищення суд може скористатися наданим йому процесуальним правом, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, наданих позивачем, які б підтверджували наявність збитків, які виникли у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про постачання природного газу. 
З урахуванням зазначеного, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що наявні правові підстави для зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача, оскільки відповідач знаходився на час виконання зобов`язань у скрутному фінансовому становищі, а тому, не здійснив дії щодо своєчасної оплати отриманого природного газу, оскільки здійснення такої оплати поставленого позивачем газу залежить виключно від вчасних розрахунків споживачів за спожиту теплову енергію.
Крім того, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що задоволення судом першої інстанції клопотання про зменшення розміру пені є суб`єктивним правом суду при оцінці наданих доказів, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження доказів, і з урахуванням наявності у матеріалах справи доказів на підтвердження обставин, якими таке клопотання обґрунтоване, і такі дії суду не можуть бути підставою для скасування рішення суду в цій частині при відсутності інших порушень норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ викладені в апеляційній скарзі не спростовують наведених висновків господарського суду першої інстанції, а, відтак, підстави для скасування чи зміни судового рішення в оскаржуваній частині у даному випадку відсутні.
За таких обставин судова колегія вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 15.04.2021 року у справі № 916/4/21 в оскаржуваній частині відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 15.04.2021 року у справі № 916/4/21 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 15.04.2021 року у справі № 916/4/21 – залишити без змін.
Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 05.07.2021 року. 
Повний текст постанови складено 06 липня 2021 року.

           Головуючий суддя 	           Г.І. Діброва	
Судді 	Н.М. Принцевська	
 	           А.І. Ярош