Ухвала
Іменем України
 
07 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 688/716/15-ц
провадження № 61-9647ск21
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                   
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2021 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про заміну стягувача його правонаступником у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Заява мотивована тим, що рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2018 року стягнуто солідарно з  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 28 серпня 2008 року, яка виникла станом на 30 січня 2015 року в сумі 69 278,61 дол. США, що еквівалентно за курсом Національного банку України 1 831 033,66 грн, з яких: 60 294,27 дол. США - заборгованість за кредитом, що еквівалентно за курсом Національного банку України 1 593 577,56 грн, 8 984,34 дол.США - відсотки, що еквівалентно за курсом Національного банку України 237 456,11 грн та 181 293,05 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, а також судовий збір у розмірі 1 790,46 грн з кожної.
 
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до органів виконавчої служби про примусове виконанням вказаного рішення не зверталося, разом з тим, прийняло рішення про відступлення права вимоги за кредитним договором, про яке повідомило боржника ОСОБА_1 шляхом направлення на її адресу повідомлення. На підставі договорів відступлення права вимоги від 01 серпня 2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» за плату відступило право вимоги за кредитним договором АТ «Оксі Банк», а те, у свою чергу, відступило це право ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП».
 
01 серпня 2018 року між ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» та фізичною особою ОСОБА_3 був укладений договір відступлення прав вимоги № 01-08/18. За умовами вказаного договору ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» відступило на користь ОСОБА_3 право вимоги за кредитним договором № 014/1322/82/1612 від 28 серпня 2008 року та за договором поруки № 014/1322/82/1612/1 від 28 серпня 2008 року.
 
Посилаючись на наведене, заявник просив замінити стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ОСОБА_3 .
 
Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про заміну стягувача (кредитора) відмовлено.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що договір відступлення прав вимоги містить ознаки договору факторингу, крім того, право вимоги за кредитним договором у даній справі перейшло до фізичної особи, яка не має статусу фізичної особи-підприємця та не має повноважень на здійснення фінансових операцій, як кредитор.
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2021 року ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2020 року скасовано. Заяву задоволено.
 
Замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ОСОБА_3 у справі № 688/716/15-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
 
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
 
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
 
10 червня 2021 року ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2021 року в указаній вище справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 червня 2021 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та встановлено заявнику строк для усунення її недоліків.
 
05 липня 2021 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків.
 
Вказані в ухвалі недоліки у встановлений судом строк усунено.
 
Дослідивши касаційну скаргу заявника колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що заочним рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2018 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 28 серпня 2008 року, яка виникла станом на 30 січня 2015 року в сумі 69 278,61 дол. США, що еквівалентно за курсом Національного банку України 1 831 033,66 грн, а також по 1 790,46 грн судового збору з кожної. В задоволенні решти позову відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання поруки припиненою відмовлено.
 
На підставі договорів відступлення права вимоги від 01 серпня 2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» за плату відступило право вимоги за кредитним договором АТ «Оксі Банк», а те, у свою чергу, відступило це право ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП».
 
01 серпня 2018 року між ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_3 було укладено договір відступлення права вимоги № 01-08/18. Відповідно до умов указаного договору до ОСОБА_3 перейшли всі права вимоги за кредитним договором № 014/1322/82/1612 від 28 серпня 2008 року, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 . Також, банком відступлені права за договором поруки № 014/1322/82/1612/1 від 28 серпня 2008 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 та договором майнової поруки б/н від 02 вересня 2008 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 .
 
Згідно листа № 114-39/11-4447 від 30 травня 2018 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомило ОСОБА_1 про розмір її заборгованості а також про прийняте рішення щодо відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/1322/82/1612 від 28 серпня 2008 року.
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 07 квітня 2021 року скасовано рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15 січня 2021 року та ухвалено нове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» про визнання договору відступлення права вимоги недійсним відмовлено.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
 
Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
 
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18) зазначено, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
 
Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про заміну сторони виконавчого провадження.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Керуючись пунктом 1 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2021 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                  А. І. Грушицький
 
                                                                                                             В. С. Висоцька
 
                                                                                                             І. В. Литвиненко