ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  Провадження № 22-ц/803/3958/21 Справа № 211/7474/20 	  	 Суддя у 1-й інстанції - Середня Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Барильської А.П.
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання – Кислиця І.В.
сторони:
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2021 року, яке постановлено суддею Середньою Н.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення суду складено 15 січня 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
В грудні 2020 року заявник ОСОБА_1 звернулася з заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису.
В обґрунтування заяви заявниця зазначила, вона проживає в належній їй на праві особистої приватної власності трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 . Її син ОСОБА_2 мешкав разом зі своєю сім`єю в належному йому на праві приватної власності будинку за місцем його реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Після розірвання шлюбу в 2000 році син заявника переїхав до неї у квартиру, в цей же період він познайомився із жінкою та вони стали жити в цивільному шлюбі у її квартирі. Натомість, за домовленістю з сином, заявник ОСОБА_1 переїхала та стала проживати без реєстрації в однокімнатній квартирі, належній співмешканці сина, розташованій біля станції Батуринська в м. Кривому Розі. Приблизно в 2004 році після розірвання фактичних відносин сина з його співмешканкою, заявник до 2008 року проживала за місцем проживання її матері ОСОБА_5 по АДРЕСА_3 . З 2008 року ОСОБА_1 переїхала жити в будинок сина по АДРЕСА_2 , де за власний кошт зробила ремонт та мешкала в будинку до 2018 року, тоді як ОСОБА_2 залишався жити у її квартирі. З 2014 року разом із сином у належній заявниці квартирі стала мешкати і його нова співмешканка ОСОБА_3 , хоча місце їх проживання не зареєстровано в цій квартирі та згоди на її проживання вона, заявник, не надавала. ОСОБА_3 налаштовує сина ОСОБА_2 проти заявника, в результаті чого вони постійно цькують та виживають її з її ж квартири, обмежують в користуванні житлом. При цьому ОСОБА_2 разом зі своєю співмешканкою здійснюють психологічне насильство над заявницею, словесно ображають, принижують її, проявляючи зневагу та висловлюються про те, що їх дратує не тільки її присутність в квартирі, а навіть її повільне пересування по ній, не дають їй доступу до кухні та забороняють користуватися нею. Крім того, заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 забрали у заявниці правоустановчі документи на квартиру, у зв`язку з чим вона змушена була поновити їх, отримавши у вересні 2020 року дублікат. Також заявник вказує на те, що ОСОБА_2 зі співмешканкою чинять їй перешкоди в користуванні технічним обладнанням, категорично відмовляються сплачувати комунальні послуги, постійно провокують конфлікти, викликаючи спеціалізовану бригаду з психоневрологічного диспансеру та видаючи її за божевільну, погрожуючи, що оформлять над нею опікунство та запроторять її до божевільні, хоча вона цілком здорова людина. З приводу цього заявниця неодноразово викликала поліцію, в результаті чого остання 05 жовтня 2020 склала терміновий заборонний припис відносно кривдника ОСОБА_2 , який направлено до суду. 
У зв`язку з вищевикладеним, ОСОБА_1 просила суд видати обмежувальний припис щодо встановлення  ОСОБА_2  та  ОСОБА_3  заборони перебувати у належній їй квартирі АДРЕСА_1 , заборони наближатися до її місця проживання за вказаною адресою на відстань ближче ніж 300 метрів, усунувши перешкоди в користуванні її власністю шляхом демонтажу замків на міжкімнатних дверях площею 16,9 кв.м. та 17,4 кв.м., звільнивши квартиру від належних  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 речей; заборони заінтересованим особам особисто і через третіх осіб розшукувати її, переслідувати та в будь-яких спосіб спілкуватися з нею, в тому числі вести листування, телефонні переговори, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку.
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2021 року заяву  ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено заходи обмеження прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 та покладено на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наступні обов`язки:
- заборонено перебувати в належній ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_4 ;
- заборонено наближатись на відстань ближче ніж 300 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 ;
- усунуто перешкоди у користуванні належної ОСОБА_1 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом демонтажу замків на міжкімнатних дверях в кімнатах площею 16,9 кв.м. та 17,4 кв.м., звільнивши квартиру від належних ОСОБА_2 та ОСОБА_3 речей та надавши можливість ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися всією квартирою на власний розсуд.
Видано обмежувальний припис строком на 3 місяці. 
В іншій частині заяви - відмовлено.
Повідомлено Довгинцівське відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про видачу обмежувального припису для взяття  ОСОБА_2  та  ОСОБА_3  на профілактичний облік.
Повідомлено про видачу обмежувального припису Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні заяви у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, оскільки не враховано, що справи про адміністративні правопорушення від 05 жовтня 2020 року та 28 липня 2020 року були закриті у зв`язку з тим, що ознаки психологічного насильства відсутні і не підтверджені об`єктивними доказами.
Крім того, звертають увагу суду на те, що у зв`язку з відсутністю заінтересованих осіб в суді першої інстанції судом було надано перевагу доказам сторони заявника.
На думку  ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4 , судом першої інстанції не взято до уваги правову позицію, викладену в Постанові ВС від 21 листопада 2018 року у справі №756/272/18, оскільки не проведено перевірку обставин психічного здоров`я заявника та не встановлено факт її лікування у Гейківській багатопрофільній лікарні з надання психіатричної допомоги, що ставить під сумнів можливість адекватного сприйняття ситуації заявником.
Апелянти звертають увагу суду на те, що суд першої інстанції безпідставно послався на докази, а саме: на протоколи про адміністративні правопорушення, оскільки вони не містять достовірних даних про вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 та після складання зазначених протоколів заінтересовані особи не мешкають за адресою проживання заявниці, тому ризики подальших дій щодо заявниці були відсутні; Акт огляду квартири від 16 грудня 2020 року, оскільки складання зазначеного Акту можуть здійснювати представники соціальних служб або представники організації, які надають житлово – комунальні послуги мешканцям відповідного житлового будинку, натомість Акт огляду квартири від 16 грудня 2020 року складений лише в присутності двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які не були допитані в суді першої інстанції та не можуть підтвердити обставини, викладені в зазначеному Акті; свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , оскільки зазначені свідки особисто не були свідками подій застосування до заявника домашнього насильства.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, заінтересовану особу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4 , які кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, заінтересовану особу ОСОБА_3 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, заявника ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_9 , які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про права власності на житло, виданого Управлінням житлово – комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів від 13 квітня 1994 року, є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8,9). 
25 червня 2020 року відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП України (вчинення домашнього насильства), який направлено до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для подальшого розгляду (а.с. 46).
05 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП України (вчинення домашнього насильства), та накладено терміновий заборонний припис, у зв`язку з скоєнням ОСОБА_2 домашнього насильство по відношенню до матері ОСОБА_1 (а.с. 15).
Відповідно до постанов Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2020 року та 12 жовтня 2020 року матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 173-2 КУпАП України повернуто до Довгинцівського відійду поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області для належного оформлення (а.с. 54,57-58).
Відповідно до постанови Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року справу про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП України закрито у зв`язку з закінченням строків накладання адміністративного стягнення. (а.с. 60).
Відповідно до Акту огляду квартири від 16 грудня 2020 року, складеного та підписаного ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , трьохкімнатна кімнатна квартира АДРЕСА_5 обладнана вхідними дверима з врізаними замками, найменша кімната по розміру відчинена та містить меблі та речі, які належать ОСОБА_1 , інші дві кімнати обладнані врізаними замками. Зі слів ОСОБА_1 зазначені кімнати замками обладнав її син ОСОБА_2 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_3 , де останні тримають свої речі. Кухня обладнана тумбою – мийкою, шафою для посуди та холодильником, інші меблі відсутні. Ванна кімната обладнана пральною машинкою, туалетна кімната – бойлером, який на момент огляду відключений (а.с. 19). 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наявні дії, які у розумінні вимог Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», свідчать про наявність відносно ОСОБА_1 домашнього психологічного насильства.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Розділ 13 ЦПК України визначає порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.
Так, згідно з положеннями ст.350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.
Заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (п.1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.
Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з п.п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство -  це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство  - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Відповідно до п.9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Згідно з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Згідно п. 16 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,терміновий заборонний припис стосовно кривдника спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.
Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 62 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є Конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України.
На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 посилалася на вчинення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 психологічного та економічного насильства щодо неї за місцем її реєстрації та фактичного проживання. 
25 червня 2020 року відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП України, відповідно до якого ОСОБА_2 систематично вчиняє сімейні сварки, в ході яких ставиться образливо до своєї матері ОСОБА_1 , при цьому виражається на її адресу нецензурною лайкою, чим вчиняє психологічне насильство, який направлено до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для подальшого розгляду (а.с. 46).
Відповідно до постанови Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року справу про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП України закрито у зв`язку з закінченням строків накладання адміністративного стягнення. (а.с. 60).
05 жовтня 2020 року відносно  ОСОБА_2  було складено терміновий заборонений припис серія АА №183942  строком на 10 діб, тобто до 15 жовтня 2020 року в якому вказано, що  ОСОБА_2   18 вересня 2020 року вчинив домашнє психологічне насильство по відношенню до своєї матері ОСОБА_1 . Строк дії термінового заборонного припису серія АА № 235841 з 26 травня 2019 року по 06 червня 2019 року (а.с.20).
Відповідно до Акту огляду квартири від 16 грудня 2020 року, складеного та підписаного ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , трьохкімнатна кімнатна квартира АДРЕСА_5 обладнана вхідними дверима з врізаними замками, найменша кімната по розміру відчинена та містить меблі та речі, які належать ОСОБА_1 , інші дві кімнати обладнані врізаними замками. Зі слів ОСОБА_1 , зазначені кімнати замками обладнав її син ОСОБА_2 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_3 , де останні тримають свої речі. Кухня обладнана тумбою – мийкою, шафою для посуди та холодильником, інші меблі відсутні. Ванна кімната обладнана пральною машинкою, туалетна кімната – бойлером, який на момент огляду відключений (а.с. 19). 
Відповідно до пояснень в суді першої інстанції свідка ОСОБА_6 , син ОСОБА_2 та невістка ОСОБА_3 зневажливо та образливо ставляться до ОСОБА_1 , викликають лікарів психоневрологічного диспансеру до заявника ОСОБА_1 , однак вона особисто чула, як лікарі, залишаючи їхню квартиру говорили про те, що заявник ОСОБА_1 адекватна, нормальна та не хвора. Свідок ОСОБА_6 приходила до ОСОБА_1 до квартири та бачила, що зачинені дві більших кімнати, а ОСОБА_1 користується маленькою кімнатою, на кухні син ОСОБА_2 та невістка ОСОБА_3 забрали меблі, тому ОСОБА_1 не може користуватись плиткою.
Відповідно до пояснень в суді першої інстанції свідка  ОСОБА_8  заявниця ОСОБА_1  є її рідною сестрою, у якої склалась складна ситуації в сім`ї, так як син ОСОБА_2  постійно виганяє  ОСОБА_1 , говорить, щоб вона виїхала з квартири жити до племінниць. Співмешканка ОСОБА_2   ОСОБА_3  розповсюджує про ОСОБА_1 принизливу інформацію з метою помістити її до психоневрологічного диспансеру, ображає та постійно підбурює ОСОБА_2 до сварок з ОСОБА_1 . У квартирі ОСОБА_1 не може вільно користуватись речами та всіма приміщеннями, оскільки ОСОБА_2 встановив замки на двері кімнат.
На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що оскільки  ОСОБА_1  піддавалася домашньому психологічному насильству зі сторони   ОСОБА_2 та його співмешканки ОСОБА_3 , тому існує ризик повторного вчинення домашнього насильства, оскільки між сторонами виникли неприязні стосунки, які призводять до частих конфліктів.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про встановлення заходу обмеження прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 , оскільки існують ризики повторного вчинення домашнього психологічного насильства по відношенню до ОСОБА_1 .
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що справи про адміністративні правопорушення від 05 жовтня 2020 року та 28 липня 2020 року були закриті у зв`язку з тим, що ознаки психологічного насильства відсутні і не підтверджені об`єктивними доказами, оскільки як вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року справу про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП України закрито у зв`язку з закінченням строків накладання адміністративного стягнення (а.с. 60). При цьому, відповідно до пояснень ОСОБА_2 від 25 червня 2020 року, останній підтвердив факт неприязних стосунків між ним та його матір`ю ОСОБА_1 , що призводять до частих конфліктів, в ході яких ОСОБА_2 виражається на її адресу нецензурною лайкою (а.с. 49).
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що у зв`язку з відсутністю заінтересованих осіб в суді першої інстанції судом було надано перевагу доказам сторони заявника, оскільки як вбачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_10 , який діяв в інтересах ОСОБА_2 на підставі Договору про надання правничої допомоги від 04 серпня 2020 року, 23 грудня 2020 року отримав особисто під розписку повідомлення про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 34), що відповідно до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України вважається врученням повістки і цій особі (а.с. 35). Крім того, відповідно до журналу судового засідання від 15 січня 2021 року представник ОСОБА_10 не заперечував проти розгляду справи за відсутності заінтересованих осіб та був присутнім при оголошенні рішення суду (а.с. 64).
При цьому, суд першої інстанції на підставі матеріалів справи, пояснень заявниці ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_6 дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1  піддавалася домашньому психологічному насильству зі сторони   ОСОБА_2 та його співмешканки ОСОБА_3 , тому існує ризик повторного вчинення домашнього насильства, оскільки між сторонами виникли неприязні стосунки, які призводять до частих конфліктів.
Колегія суддів вважає, що не заслуговує на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги правову позицію, викладену в Постанові ВС від 21 листопада 2018 року у справі №756/272/18, так як не проведено перевірку обстави психічного здоров`я заявника та не встановлено факт її лікування у Гейківській багатопрофільній лікарні з надання психіатричної допомоги, що ставить під сумнів можливість адекватного сприйняття ситуації заявником, оскільки обставинами, які викладені в зазначеній Постанові є спір між батьками про визначення місця проживання дітей та порядку участі у їх вихованні, що не може розцінюватись як насильство в сім`ї, тому вони не є тотожними з обставинами даної цивільної справи .
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на докази, а саме: на протоколи про адміністративні правопорушення, так як вони не містять достовірних даних про вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 та після складання зазначених протоколів заінтересовані не мешкають за адресою проживання заявниці, тому ризики подальших дій щодо заявника були відсутні, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року справу про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП України закрито у зв`язку з закінченням строків накладання адміністративного стягнення (а.с. 60). При цьому, відповідно до пояснень ОСОБА_2 від 25 червня 2020 року, останній підтвердив факт неприязних стосунків між ним та його матір`ю ОСОБА_1 , що призводять до частих конфліктів, в ході яких ОСОБА_2 виражається на її адресу нецензурною лайкою (а.с. 49). При цьому ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. ст.12, 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів того, що він та його співмешканка ОСОБА_3 після складання зазначених протоколів не мешкають за адресою проживання заявниці ОСОБА_1 .
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на докази, а саме на Акт огляду квартири від 16 грудня 2020 року, оскільки складання зазначеного Акту можуть здійснювати представника соціальних служб або представники організації, які надають житлово – комунальні послуги мешканцям відповідного житлового будинку, натомість Акт огляду квартири від 16 грудня 2020 року складений лише в присутності двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які не були допитані в суді першої інстанції та не можуть підтвердити обставини, викладені в зазначеному Акті; свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , та зазначені свідки особисто не були свідками подій застосування до заявника домашнього насильства, оскільки як вбачається з матеріалів справи, свідок ОСОБА_6 була присутня як при складанні Акту огляду квартири від 16 грудня 2020 року, так і була допитана в суді першої інстанції та підтвердила обставини викладені нею при складанні зазначеного Акту. 
Отже колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4 - залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 22 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: