ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року	Львів	Справа № 463/8363/21 пров. № А/857/14935/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                            Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                 Коваля Р.Й., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:        Кардаш В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 липня 2021 року, головуючий суддя – Головатий Р.Я., ухвалене о 13:45 год. у м. Львові, повний текст якого складено 26.07.2021 року, у справі за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про примусове видворення іноземця за межі території України та його затримання,-

                                                     В С Т А Н О В И В:

В липні 2021 року позивач – ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) ЗРУ ДПС України звернувся в суд з позовом до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), в якому просив примусово видворити громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , за межі території України; затримати з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України на строк 6 (шість) місяців починаючи з часу та дати фактичного затримання, а саме до 16 год. 40 хв. 22 січня 2022 року.
В обґрунтування заявлених вимог зазначав те, що відповідач під час проходження прикордонного контролю в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Шегині-Медика», що відноситься до Яворівського району Львівської області, пред`явив на паспортний контроль паспорт громадянина Греції для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 виданий 20.03.2017  року на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який містить недостовірні відомості про особу (не належить пред`явнику), чим вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону із України в Республіку Польща, внаслідок чого о 16 год. 40 хв. 22.07.2021 року був затриманий прикордонним нарядом «Старшим зміни прикордонних нарядів у пункті пропуску від відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » тип А відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » Львівського прикордонного загону. Начальником Львівського прикордонного загону відносно відповідача прийнято рішення про примусове повернення з України, яке громадянин Російської Федерації ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , виконати не в змозі, у зв`язку із відсутністю документа, який надає право на перетинання державного кордону. Родинні зв`язки у вищевказаного громадянина на території України відсутні. Україну він розглядає як транзитну країну для подальшого незаконного потрапляння до країн західної Європи, з метою пошуку кращих умов проживання. Враховуючи наведене, оскільки відповідач, реалізуючи свої права та свободи, міг встановленим порядком іммігрувати до країн Європейського Союзу на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством інших держав та міжнародними документами, однак вибрав незаконний спосіб потрапити до країн Західної Європи та свідомо порушив законодавство України, документів, які дають право на виїзд з України, та родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження відповідач не має, у зв`язку з чим самостійно територію України не залишить.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26 липня 2021 року позов задоволено; примусово видворено громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , за межі території України. Затримано з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України на строк 6 (шість) місяців починаючи з часу та дати фактичного затримання, а саме до 16 год. 40 хв. 22 січня 2022 року.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині примусового видворення за межі території України та прийняти нове в цій частині, яким у задоволенні частини позовних вимог відмовити.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення начальника Львівського прикордонного загону про примусове видворення відповідач підписав лише 26.07.2021 року, фактично перед судовим засіданням, відомості про те, що він відмовлявся від підпису – відсутні, та право оскаржити таке рішення відповідачу не роз`яснено, оскільки за вказаним рішенням відповідачу надавалась можливість самостійно, не пізніше 30.07.2021 року, залишити територію України.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.
Представник позивача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідач під час проходження прикордонного контролю в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Шегині-Медика», що відноситься до Яворівського району Львівської області, пред`явив на паспортний контроль паспорт громадянина Греції для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 виданий 20.03.2017 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який містить недостовірні відомості про особу (не належить пред`явнику), чим вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону із України в Республіку Польща, внаслідок чого о 16 год. 40 хв. 22.07.2021 року був затриманий прикордонним нарядом «Старшим зміни прикордонних нарядів у пункті пропуску від відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » тип А відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » Львівського прикордонного загону.
23.07.2021 року про затримання громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 проінформовано Консульство Російської Федерації у Львові та ДКС Міністерства закордонних справ України.
Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 25.07.2021 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.
26.07.2021 року начальником Львівського прикордонного загону відносно відповідача прийнято рішення про примусове повернення з України, яке громадянин Російської Федерації ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , виконати не в змозі, у зв`язку із відсутністю документа, який надає право на перетинання державного кордону.
Судом встановлено, що відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, мав намір мігрувати в країни Європейського Союзу для пошуку кращих умов життя та Україну розглядає як транзитну країну для подальшого незаконного потрапляння до країн західної Європи. Обставин, передбачених ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в ході судового розгляду не встановлено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має законних підстав для перебування на території України. Крім цього, вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону із України в Республіку Польща, чим порушив вимоги ст.4, 9, 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і відповідно до ст.30 цього Закону підлягає примусовому видворенню. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 2 ст. 14 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства”, іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 цього Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Частиною 5 статті 26 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства” передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства”, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Отже, з системного аналізу наведених правових норм слідує, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства мають передувати дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.
Відповідно до частини 1 статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи (ч.13 ст.289 КАС України).
З аналізу вказаних норм видно, що у справах про затримання з метою ідентифікації слід встановити наявність двох умов, а саме: відсутність співпраці з боку іноземця з органами державної міграційної служби та/або неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства.
Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України №353/271/150 від 23.04.2012 (далі - Інструкція) регламентовано порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.
Пунктом 1 розділу 6 Інструкції №353/271/150 передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство. Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.
З матеріалів справи видно, що відповідач є нелегальним мігрантом.
Матеріалами справи також підтверджується, що рішення начальника Львівського прикордонного загону  про примусове повернення з України, громадянин Російської Федерації ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , виконати не в змозі, у зв`язку із відсутністю документа, який надає право на перетинання державного кордону. Родинні зв`язки у вищевказаного громадянина на території України відсутні. Україну він розглядає як транзитну країну для подальшого незаконного потрапляння до країн західної Європи, з метою пошуку кращих умов проживання.
Також апеляційний суд вважає, що відповідач будучи нелегальним мігрантом, знаходиться на території України без законних підстав, та існує ризик його втечі.
З урахуванням вищенаведеного, з огляду на існування ризику невиконання відповідачем рішення про примусове видворення, оскільки останній мав намір незаконно перетнути кордон до Республіки Польща та не маючи документа, який надає право на перетин державного кордону, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суд попередньої інстанції щодо  необхідності  примусового видворення за межі території України. 
Колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта про те, що йому не надали можливості самостійно виконати рішення начальника Львівського прикордонного загону   про примусове повернення з України, не пізніше 30.07.2021 року, залишити територію України, оскільки виконати він таке неспроможний, так як у нього відсутній документ, який надає право на перетин державного кордону, відтак останній не буде мати можливості на його добровільне виконання. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 272, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 липня 2021 року у справі №463/8363/21 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	Р. Й. Коваль 	
 	 	В. В. Святецький  	

Повний текст постанови складено 10.09.2021 року.