Справа № 450/2265/19                                Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський М.О. 
Провадження № 22-ц/811/1186/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 16

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       27 липня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
                        секретаря Юзефович Ю.І.
з участю представника позивачки ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – ОСОБА_1 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 березня 2021 року в складі судді Кіпчарського М.О. у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, державного підприємства «Сетам», ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Шаравара О.Р. про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку, визнання електронних торгів недійсними, скасування акту про реалізацію предмета іпотеки та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку,-
встановив:
У липні 2019 року позивачка ОСОБА_2  звернулася до  суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ДП «Сетам»,  ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Шаравара О.Р. про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку, визнання електронних торгів недійсними, скасування акту про реалізацію предмета іпотеки та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку,просила визнати недійсними проведені 09.02.2017 електронні торги з реалізації земельної ділянки кадастровий номер 4623686600:02:001:0059 площею 0,2089 га, яка знаходиться в с. Малечковичі Пустомитівського району Львівської області; скасувати акт про реалізацію земельної ділянки та реєстрацію права власності на дану земельну ділянку за відповідачем ОСОБА_4 ; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право приватної власності на вказану земельну ділянку.
02.03.2021 представник позивачки ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні відповідачу ОСОБА_3 земельні ділянки площею 0,07 га кадастровий номер 4623686600:02:001:1393 та площею 0,139 га кадастровий номер 4623686600:02:001:1394, шляхом заборони вчиняти будь які дії, спрямовані на відчуження вказаних земельних ділянок.
Заяву обґрунтовує тим, що на момент звернення із заявою про забезпечення позову, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні будь які дані щодо реєстрації права власності на спірну земельну ділянку кадастровий номер 4623686600:02:001:0059 за відповідачем ОСОБА_3 . Проте, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру, за відповідачем ОСОБА_3 зареєстровано дві земельні ділянки площею 0,07 га, кадастровий номер 4623686600:02:001:1393, і площею 0,139 га, кадастровий номер 4623686600:02:001:1394. Згідно із даними Публічної кадастрової карти, площі вказаних земельних ділянок 0,07 га та 0,139 га, в сукупності становлять 0,209 га (площа спірної земельної ділянки), і такі розташовані в тому ж самому районі та зоні, а земельна ділянка з кадастровим номером 4623686600:02:001:1394 прилягає до земельної ділянки кадастровий номер 4623686600:02:001:0058, яка належить позивачу ОСОБА_2 . Окрім цього зазначає, що невідомі особи приїжджають на огляд вказаних земельних ділянок, що свідчить про намір відповідача їх відчужити.
Вважає, що ОСОБА_3 розділив спірну земельну ділянку на дві окремі та вчиняє дії, спрямовані на їх відчуження на користь третіх осіб, що ускладнить або унеможливить виконання рішення суду про задоволення позову та поновлення прав позивача. Тому накладення арешту на вказані земельні ділянки забезпечить недопущення даного ризику. 
Оскаржуваною ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 березня 2021 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 від 02.03.2021 року про забезпечення позову – відмовлено.
Ухвалу суду оскаржила представник позивачки ОСОБА_1 , вважає ухвалу незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.
Звертає увагу, що предметом позову, серед інших вимог, є скасування рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку кадастровий номер 4623686600:02:001:0059 площею 0,2089 га в с. Малечковичі Пустомитівського району Львівської області, при цьому станом на момент звернення до суду із заявою про забезпечення позову, земельна ділянка з відповідним кадастровим номером відсутня у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, тобто така перестала існувати.
При цьому, з інформаційної довідки з Державного реєстру за ОСОБА_3 зареєстровано дві земельні ділянки площею 0,07 га кадастровий номер 4623686600:02:001:1393 та площею 0,139 га кадастровий номер 4623686600:02:001:1394.
Крім цього, площі вказаних земельних ділянок становлять 0,209 га та знаходяться у тому ж місці, де знаходилася земельна ділянка кадастровий номер 4623686600:02:001:0059.
Більше того, земельна ділянка площею 0,139 га кадастровий номер 4623686600:02:001:1394 прилягає до земельної ділянки кадастровий номер 4623686600:02:001:0058, що належить на праві власності позивачці, при цьому до цього суміжною була земельна ділянка кадастровий номер 4623686600:02:001:0059.
Також, згідно даних Плану топографічного знімання території в с. Малечковичі земельна ділянка кадастровий номер 4623686600:02:001:1394 частково накладається на земельну ділянку кадастровий номер 4623686600:02:001:0058, що, на переконання сторони позивачки, свідчить про захоплення ОСОБА_3 приблизно 0,003 га земельної ділянки позивачки.
Стверджує, що ОСОБА_3 розділив земельну ділянку на дві та вчиняє дії спрямовані на їх відчуження, свідченням чого є те, що невідомі позиваці люди періодично приїжджають на огляд таких, тому змушена звернутися до суду із заявою про забезпечення позову.
Покликається на те, що зазначені обставини були повідомлені суду першої інстанції та надано відповідні інформаційні довідки, однак суд такі не дослідив та дійшов передчасного висновку про недостатність підстав для задоволення вимог заяви про забезпечення позову.
Покликається на вже наявну ускладненість виконання можливого рішення суду, оскільки земельна ділянка кадастровий номер 4623686600:02:001:0059 відсутня, що матиме свої наслідки, а саме нові вимоги стосовно реєстраційних дій, пов`язаних із поділом земельної ділянки.
Звертає увагу, що з часу подання даного позову чоти рази подавалася заява про забезпечення позову, при цьому у разі задоволення такої, ситуації з поділом земельної ділянки кадастровий номер 4623686600:02:001:0059 не виникло б взагалі.
Просить скасувати ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 березня 2021 року та прийняти нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
Представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, в обґрунтування надала пояснення, аналогічні доводам скарги.
Інші учасники справи в судове засідання 27 липня 2021 року не прибули, не повідомили суд про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив з того, що заявником не надано достатніх доказів на підтвердження зазначених в заяві обставин, зокрема, що земельні ділянки, на які він просить накласти арешт, утворилися внаслідок поділу відповідачем земельної ділянки, кадастровий номер 4623686600:02:001:0059 площею 0,2089 га, яка є предметом спору у даній справі. 
При цьому, посилання заявника на те, що сукупна площа земельних ділянок, на які він просить накласти арешт, складає 0,2089 га та є аналогічною площі спірної земельної ділянки, є припущенням заявника про те, що це одна і таж сама земельна ділянка, що не може бути підставою для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки відсутні докази існування взаємозв`язку між даним заходом забезпечення позову та предметом позову, а безпідставне застосування таких заходів забезпечення позову може порушити права інших осіб.
Крім цього, заявником не підтверджено існування реальної загрози можливого ускладнення чи невиконання рішення суду у разі невжиття відповідних заходів. 
Постановляючи оскаржувану постанову, суд також виходив з того, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що ця обставина може спричинити шкоду відповідачеві та іншим особам.
Також, суд зазначив, що з аналогічною за змістом та по суті заявою про забезпечення позову позивачка зверталася до суду 15.09.2020, в задоволенні якої відмовлено ухвалою суду від 16.09.2020 з тих же підстав, при цьому, будь-яких нових (додаткових) доказів на підтвердження можливого існування зазначених заявником обставин, суду не подано.
Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали колегія суддів враховує таке. 
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).
З огляду на викладене, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вінзвернувся або має намір звернутися до суду.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Види забезпечення позову, які можуть застосовуватися судом визначені ч 1 ст. 150 ЦПК України.
Виходячи з аналізу вищезазначених норм, колегія суддів констатує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову.
Так, при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв"язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову. 
Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.
Разом з цим, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. 
Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.
Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. 
З матеріалів справи встановлено, що на розгляді у Пустомитівському районному суді Львівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2  до Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ДП «Сетам», ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Шаравара О.Р. про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку, визнання електронних торгів недійсними, скасування акту про реалізацію предмета іпотеки та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку.
Тобто, предметом спірних правовідносин є вимоги ОСОБА_2 , які носять немайновий характер, при цьому такі на пряму стосуються земельної ділянки, як нерухомого майна.
На обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову сторона позивача свої доводи зводить до того, що відповідач розділив спірну земельну ділянку на дві, внаслідок чого перша перестала існувати, при цьому,на думку позивачки, відповідач вчиняє дії по відчуженню новоутворених земельних ділянок, свідченням чого є те, що на огляд таких приїжджають незнайомі їй особи.
З виділених матеріалів справи, які надіслані апеляційному суду для розгляду апеляційної скарги на ухвалу про забезпечення позову вбачається, що відповідачу ОСОБА_3 дійсно належить земельна ділянка площею 0,2090 га, яка розташована в с. Малечковичі, Пустомитівського району, Львівської області, кадастровий номер 4623686600:02:001:0059, що підтверджується свідоцтвом від 31.03.2017 посвідченого приватним нотаріусом Шараварою О.Р. (а.с. 9)
Разом з цим, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.03.2021 відомості стосовно земельної ділянки кадастровий номер 4623686600:02:001:0059 у реєстрі відсутні (а.с. 21).
В свою чергу, позивачка ОСОБА_5 є власницею земельної ділянки кадастровий номер 4623686600:02:001:0058, на яку накладено арешт (а.с. 22-25).
Як зазначає позивачка, її та відповідача земельні ділянки були суміжними.
В свою чергу, відповідачу ОСОБА_3 , зокрема з 10.07.2019 належать дві земельні ділянки площею 0,07 га, кадастровий номер 4623686600:02:001:1393, і площею 0,139 га, кадастровий номер 4623686600:02:001:1394. Підставою для державної реєстрації значиться заява, серія та номер: 33, виданий 17.01.2019, видавник: Косаняк С.С., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу (а.с. 27-28).
Наведене дає підстави для висновку, що спірна земельна ділянка (на яку у відповідача є відповідне свідоцтво) з відповідним кадастровим номером у реєстрі речових прав відсутня, натомість в період наявності у суді відповідного провадження, відповідач набув у власність дві інші земельні ділянки, які, як стверджує сторона позивача, у сумі по площі відповідають земельній ділянці кадастровий номер 4623686600:02:001:0059 та знаходяться у тому ж місці.
Таким чином, враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір щодо визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку, визнання електронних торгів недійсними, скасування акту про реалізацію предмета іпотеки та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку, а також зважаючи на те, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, колегія суддів приходить переконання, що висновок місцевого суду про відсутність підстав для вжиття заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивачки від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, зокрема у разі задоволення позовних вимог, з метою забезпечення позивачці реальне та ефективне виконання судового рішення, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, є передчасним.
Згідно із п. 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на відповідне майно унеможливить здійснення юридичних правочинів, реєстрації речових прав стосовно такого та як процесуальний захід, покликаний та зможе забезпечити ефективний захист прав та законних інтересів позивачки, з врахуванням правовідносин, які склалися.  
При цьому, колегія суддів враховує те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а учасники справи не позбавляються права користування майном, тому вказаний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження їх прав.
Також, забезпечення позову у такий спосіб не вплине на права і обов`язки осіб, які не є учасниками даної справи.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України»   зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії»   ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії»   (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
В цьому контексті, колегія суддів враховує те, що накладення арешту, який є найбільш обтяжливим заходом забезпечення та підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби, обмеженні права користування майном, виключає необхідність заборони вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження відповідних земельних ділянок, оскільки таке буде дублюванням накладеного судом арешту та до інших правових наслідків не приведе.
Враховуючи наведене та слідуючи заяві про забезпечення позову, основними вимогами за якою є унеможливлення відчуження відповідних земельних ділянок, колегія суддів приходить переконання про часткову підставність доводів апеляційної скарги, необхідність скасування оскаржуваної ухвали з одночасним частковим задоволенням заяви про забезпечення позову у спосіб зазначений вище.
Обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача  ОСОБА_3 , оскільки арештоване майно фактично зберігається у його володінні, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 та у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №643/15394/19.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вразі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду з питанням скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_2  – ОСОБА_1  задовольнити частково.
Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 березня 2021 року– скасувати.
Заяву представника позивача ОСОБА_1 від 02.03.2021 року про забезпечення позову – задовольнити частково.
Накласти арешт на належні відповідачу ОСОБА_3 земельні ділянки площею 0,07 га кадастровий номер 4623686600:02:001:1393 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1872971346236 та площею 0,139 га кадастровий номер 4623686600:02:001:1394, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1872802246236. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Стягувач: ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )
Боржник: ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

Повний текст постанови складений 28 липня 2021 року.
Головуючий:                                                                                      А.В. Ніткевич   
Судді:                                                                                          С.М. Бойко
                                                                                                                        
С.М. Копняк