УХВАЛА
17 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 127/31785/19
провадження № 61-12572ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,
розглянув касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 березня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 червня 2021 року в справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, у якому просив суд виділити йому автомобіль марки Nissan Note, 2008 року випуску, вартістю 
158 474,00 грн (з яких підлягає поділу 51 034,00 грн), майно побутового вжитку на суму 86 900,00 грн, всього майна на загальну суму 137 934,00 грн; виділити ОСОБА_3 автомобіль марки Skoda Fabia, 2001 року випуску вартістю 120 900,00 грн, вартість ремонту квартири, АДРЕСА_1 на загальну суму 70 600,00 грн, всього на загальну суму 191 500,00 грн. Зобов`язати ОСОБА_4 повернути йому його особисті речі: золоту обручку вагою 3 грами, золотий перстень вагою 7 грам, чоловічий золотий ланцюжок вагою 20 грам та стягнути судові витрати.
У січні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, у якому просила визнати за нею право власності на Ѕ частину автомобіля Nissan Note, 
2008 року випуску.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зустрічний позов 
ОСОБА_3 задоволено повністю.
Виділено у власність ОСОБА_1 Ѕ частку автомобіля NISSAN NOTE, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 та пральну машину «Самсунг» вартістю 14 000,00 грн.
Виділено у власність ОСОБА_3 Ѕ частку автомобіля NISSAN NOTE, номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 та мікрохвильову піч вартістю 500,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 
6 750,00 грн компенсації різниці вартості виділеного майна. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1 261, 20 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 
28 075, 20 грн.
Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 232, 80 грн.
Знято арешт з автомобіля NISSAN NOTE, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_1 , автомобіля Skoda Fabia, державний номерний знак НОМЕР_3 , 2001 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_4 , накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2019 року.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 24 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 березня 2021 року змінено, викладено резолютивну частину судового рішення у такій редакції:
«визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку автомобіля NISSAN NOTE, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 ;
виділити ОСОБА_1 пральну машину «Самсунг» вартістю 14 000 грн;
визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частку автомобіля NISSAN NOTE, номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 ;
виділити ОСОБА_3 мікрохвильову піч вартістю 500 грн».
У іншій частині судове рішення залишено без змін.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
27 липня 2021 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу представника   ОСОБА_1 -   ОСОБА_2 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 березня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 червня 2021 року.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України. 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).  
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребуванняціна позову визначається вартістю майна. 
Предметом спору у даній справі, як первісного так і зустрічного позову, є вимоги майнового характеру, а саме поділ майна.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що сукупна вартість спірного майна за первісний і зустрічним позовом становить 408 671,00 грн, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 
(2 270,00х250=567 500,00), а тому відповідно до вимог ЦПК України рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 березня 2021 року та постанова Вінницького апеляційного суду від 24 червня 2021 року не підлягають касаційному оскарженню.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 - 
ОСОБА_2 подав касаційну скаргу у справі, ціна позову якої не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 176 ЦПК України, пунктом 5 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області 
від 30 березня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 червня 2021 року в справі за позовом  ОСОБА_1 до 
ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                     В. М. Коротун
 
С. Ю. Бурлаков
 
М. Є. Червинська