13.09.21
22-ц/812/1683/21
Єдиний унікальний номер судової справи: 481/499/21
Провадження № 22-ц/812/1683/21
Постанова
іменем України
13 вересня 2021 року                         м. Миколаїв                 Справа № 481/499/21
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Самчишиної Н.В.,
суддів: Лисенка П.П., Яворської Ж.М.,
із секретарем судового засідання – Лівшенком О.С.,
за участю: відповідача ОСОБА_1 та його представника – ОСОБА_2 ,
переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 28 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Ципівко І.І., у приміщенні цього суду в м. Новий Буг, повний текст якого складено в той же день, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа – ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, 
встановив:
21 квітня 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 , який обґрунтовувала наступним.
Відповідач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі виконавчого листа по справі № 2-336, виданого 08 червня 2010 року Новобузьким районним судом Миколаївської області, з відповідача стягувалися аліменти у розмірі ј частини усіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 23 березня 2021 року виконавче провадження закінчено по досягненню дитиною повноліття та стягнення припинено. Заборгованість по аліментам відсутня.
Однак, син сторін ОСОБА_4 продовжує навчатись на денній формі навчання у Донецькому національному університеті економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського (термін навчання з 14 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року).
       Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, добровільно фінансової допомоги на утримання сина під час навчання надавати не бажає, а вона на даний час не працює, має на утриманні малолітню дитину – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та не в змозі самостійно утримувати сина, оплачувати проїзд до місця навчання, одяг, харчування тощо, ОСОБА_3 просила стягнути зі ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина – ОСОБА_4 в розмірі ј частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до закінчення навчання, тобто 30 червня 2024 року.
Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_6 надав відзив, в якому посилаючись на безпідставність вимог ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні позову.
Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 28 липня 2021 року позов задоволено. 
       Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 21 квітня 2021 року на період його навчання в Донецькому національному університеті економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського, але не довше ніж до досягнення дитиною 23 років.
Стягнуто зі ОСОБА_1  в дохід держави 908 грн. судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що син відповідача потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням на денному відділенні, а відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу у вказаному судом розмірі.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції поверхнево розглянув обставини справи, не прийняв до уваги дані, які викладені у відзиві, не дослідив докази та не надав їм належної оцінки. Доводи апеляційної скарги аналогічні з доводами, викладеними відповідачем у відзиві на позов.
Правом подати відзив на апеляційну скаргу позивач та третя особа не скористалися. 
В заяві від 31 серпня 2021 року ОСОБА_7 просила розглянути справу у її відсутність. 
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги,, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 10).
Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 4830-1824438-2018, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у с. Новодмитрівка Новобузького району Миколаївської області разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 (а.с. 8,9).
На підставі виконавчого листа № 2-5336 виданого Новобузьким районним судом Миколаївської області 08 червня 2010 року, ОСОБА_8 сплачував на користь позивача аліменти на утримання дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини доходів. 23 березня 2021 року виконавче провадження щодо стягнення аліментів закінчено. Заборгованість по виплаті аліментів відсутня (а.с. 13).
Згідно довідки Донецького національного університету економіки та торгівлі імені Михайла Туган-Барановського №001-10/475 від 05 квітня 2021 року ОСОБА_4 є студентом денної форми навчання Навчально-наукового інституту економіки, управління та адміністрування. Термін навчання з 14 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року. (а.с. 14). Згідно квитанцій про оплату за навчання, вартість навчання ОСОБА_4 за один семестр становить 8 925,00 гривень (а.с. 16). Відповідачем сплачені кошти за навчання сина за два семестри 14 вересня 2020 року у сумі 8 925 грн. та 19 лютого 2021 року – 8 925 грн.
       Дані про працевлаштування сина сторін матеріали справи не містять.
Позивачка від шлюбу з ОСОБА_9 має доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 17,18). Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 08 червня 2010 року, ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і його матір`ю є позивач ОСОБА_11 (а.с. 67).
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 532875 від 27 січня 2020 року, ОСОБА_3 встановлена третя група інвалідності за загальним захворюванням на строк до 01 лютого 2022 року ( а.с. 68-69).
Згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 17 жовтня 2019 року звільнений з роботи двірника за власним бажанням (а.с. 94-95).
Відповідно до довідки № 418 від 16 червня 2021 року, виданої Миколаївським міським центром зайнятості ОСОБА_1 не зареєстрований у Миколаївському міському центрі зайнятості м. Миколаєва та в інших центрах зайнятості України як безробітний (а.с. 76). З наданої відповідачем виписки з медичної карти хворого вбачається, що відповідач перебував на стаціонарному лікуванні Миколаївського міського тубдиспансеру у період з 30 січня 2006 року по 01 червня 2006 року (а.с. 82).
Судом встановлено та підтверджено документально те, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є матір`ю відповідача ОСОБА_1 та отримує пенсію за віком ( а.с. 78, 79, 80).
Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що не має об`єктивної можливості працевлаштуватися, оскільки здійснює догляд за матір`ю, яка хворіє та потребує постійного догляду. На підтвердження зазначеного відповідачем надано лист огляду ОСОБА_6 , складений лікарем невідкладної медичної допомоги ТОВ «Мед-Престиж» 18 червня 2021 року з приводу підвищеного тиску (а.с. 77). Між тим, в матеріалах справи відсутні відомості, які підтверджують, що ОСОБА_6 тяжко хворіє та потребує постійного стороннього догляду.
Встановивши, що син відповідача ОСОБА_4 навчається у Донецькому національному університеті економіки та торгівлі імені Михайла Туган-Барановського, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а ОСОБА_1 є працездатною особою, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітнього сина, суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності для правильного вирішення справи, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів.
Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їхнього сина під час навчання є правильним, оскільки досліджені докази свідчать, що син сторін потребував такої допомоги, а відповідач міг її надавати, оскільки з представлених доказів не вбачається, що він є непрацездатним або має на утриманні інших осіб.
Доводи відповідача про те, що він не має можливості працевлаштуватися на високооплачувану роботу, оскільки перехворів на туберкульоз та йому протипоказана важка фізична правця, а також існує багато обмежень у прийнятті на роботу для осіб, що хворіють чи перехворіли на туберкульоз є необґрунтованими. 
З наданої відповідачем виписки з медичної картки хворого вбачається, що відповідач проходив лікування у стаціонарі Миколаївського міського тубдиспансеру у 2006 році. Відомостей, що відповідач є особою з інвалідністю та є непрацездатним ним не надано.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що 23 березня 2021 року постановою головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) закінчено виконавче провадження про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_12 на утримання сина аліментів, що стягувалися щомісячно у розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до його повноліття, в якій зазначено, що заборгованість по виплаті аліментів відсутня, що свідчить про матеріальну можливість відповідача надалі, на період навчання, надавати матеріальне забезпечення сину.
       Проте, на думку колегії суддів, вказаний судом розмір аліментів є завищеним, оскільки досліджені судом докази не дають підстав стверджувати, що відповідач має змогу надавати аліменти у вказаному судом розмірі.
       Колегія суддів вважає, що враховуючи вищевикладені норми права та досліджені обставини, відповідач має змогу сплачувати позивачу аліменти у сумі 1/8 частки його доходів щомісячно.
       Такий обов`язок у нього є в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги за період з дати подання позову позивачем (21 квітня 2021 року) і до закінчення позивачем навчання у Донецькому національному університеті економіки та торгівлі імені Михайла Туган-Барановського (30 червня 2024 року).
Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів підлягає зміні в бік зменшення розміру аліментів до 1/8 частки щомісячно за період з 21 квітня 2021 року до 30 червня 2024 року.
Рішення суду частково змінено, позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат за правилами частини 13 статті 141 ЦПК України апеляційний суд виходить з наступного.
За розгляд справи в суді першої інстанції з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454 грн. У зв`язку з тим, рішення місцевого суду в частині розподілу судового збору підлягає заміні.
При зверненні з апеляційної скаргою на судове рішення розмір судового збору мав визначатись за пунктом 6 частини 2 статті 4 Закону «Про судовий збір» та складати 1362 (908 х 150 %) грн. 
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України ОСОБА_1 має право на відшкодування судових витрат пропорційно задоволеним вимогам.
       Оскільки позовні вимоги ОСОБА_3  (1/4 частка) задоволені навпіл (1/8), що свідчить про таке ж пропорційне задоволення вимог відповідача, то ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню половина тих витрат, які він здійснив за подання апеляційної скарги. Отже, розмір відшкодування ОСОБА_1 судових витрат складає 681 грн., які слід компенсувати за рахунок держави.
Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 28 липня 2021 року змінити.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21 квітня 2021 року до 30 червня 2024 року.
       Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 454 грн. судовий збір за подання та розгляд позовної заяви у суді першої інстанції.
Компенсувати за рахунок держави ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 681 (шістсот вісімдесят одна) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                 Н.В. Самчишина

Судді:                                 П.П. Лисенко

                               Ж.М. Яворська 

Повний текст постанови складено 14 вересня 2021 року.